Ухвала    
 
30 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 462/422/20
провадження № 61-13714 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», третя особа - генеральний директор державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» Романовська Тетяна Василівна, про скасування наказу щодо оплати праці, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького»              (далі - ДП Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького», підприємство), у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ ДП Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького» від 16 жовтня                2019 року № 1025-о «Про оплату праці  ОСОБА_1 », зобов`язати відповідача, на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова                        від 14 листопада 2018 року у справі № 465/6661/16-ц, вчинити дії щодо її поновлення на посаді першого заступника генерального директора                       ДП Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького» шляхом уведення цієї посади до штатного розпису підприємства, встановити з 16 жовтня                 2019 року посадовий оклад, провести перерахунок і виплату заробітної плати за жовтень та листопад 2019 року з урахуванням раніше виплаченої їй заробітної плати за цей період, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду                      від 28 липня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                   ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати в частині відмови усіх позовних вимог окрім відшкодування моральної шкоди та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2020 року справу № 462/422/20 на підставі статті 19 ЦПК України визнано малозначною. 
Касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявністьчи відсутність підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно роз`яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду                  від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», третя особа - генеральний директор державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» Романовська Тетяна Василівна, про скасування наказу щодо оплати праці, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара