ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 675/118/17
адміністративне провадження № К/9901/33811/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  675/118/17
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про визнання рішень незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області (суддя Демчук П. В.) від 29 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Біла Л. М., Граб Л. С., Гонтарук В. М.) від 12 жовтня 2017 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», в якому просив:
- визнати порушенням прав і законних інтересів ОСОБА_1 , начальником установи, в частині винесення Наказів і затвердження Положень, що суперечать нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та застосування їх до ОСОБА_1 ;
- визнати незаконними та такими, що суперечать меті покарання «Розпорядок дня для засуджених ЗВК № 58» затверджений наказом начальника ЗВК № 58 від 25 січня 2016 року № 76 у частині обмежень щодо надання телефонних дзвінків та «Положення про здійснення засудженими ЗВК №  58 телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку» затвердженого начальником ЗВК № 58 від 30 вересня 2014 року, в частині обов`язковості зняття з засудженого коштів в сумі 0,60 грн. в рахунок оплати користування засобами мобільного зв`язку або з будь-якої іншої причини;
- зобов`язати адміністрацію ЗВК № 58 надавити телефонні розмови протягом дня, з урахуванням побажань засудженого, щодо часу здійснення розмови, тобто відповідно до чинного законодавства та міжнародних договорів України;
- зобов`язати адміністрацію проаналізувати особисте положення ОСОБА_1 та рівень зацікавленості у підтриманні зв`язків з родиною та близькими друзями, за результатами чого збільшити по можливості час для здійснення розмови та надавати телефонні розмови щодня, у тому числі, особливо, у вихідні та святкові дні, тобто у період коли члени родини ОСОБА_1  вільні від праці ті інших турбот;
- зобов`язати адміністрацію ЗВК № 58 здійснити аналіз ризиків, щодо безпеки та порядку під час здійснення ОСОБА_1 телефонних розмов, за результатами чого, визнати недоречним будь-який контроль з боку адміністрації, таким чином звільнити від контролю за ОСОБА_1 уповноважених на це осіб.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що ОСОБА_1 відбуваючи покарання у виправній установі був позбавлений права телефонувати своїм рідним, а лише після того як на його особовий рахунок були перераховані грошові кошти, така можливість для нього була надана. Із серпня місяця по 29 листопада 2016 року засуджений не мав можливості спілкуватися по телефону, а після 29 листопада 2016 року не забезпечене його право на щоденне телефонне спілкування з рідними. Позивач вважає, що адміністрація установи неправомірно встановлює тарифи за користування мобільним зв`язком та знімає плату із засуджених за здійснені телефонні дзвінки, а тому Положення про здійснення засудженими ЗВК № 58 телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку в частині обов`язковості зняття із засуджених плати за телефонні розмови слід визнати незаконним та зобов`язати адміністрацію ЗВК № 58 надавати телефонні розмови на протязі для із врахуванням побажань засудженого щодо часу здійснення розмови та визнати недоречним будь-який контроль із сторони адміністрації під час телефонних розмов.
3. Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору; відкрито касаційне провадження.
6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
8. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №  2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
9. 05 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 675/118/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Шарапа В. М., Данилевич Н. А.).
10. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 648/0/78-20 від 28 квітня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги. Справа до розгляду не призначалась.
11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
12. Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року прийнято до свого провадження справу №  675/118/17 та встановлено строк для подання відзиву.
13. 08 липня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
14. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2020 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 відбуває є покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».
16. Із серпня 2016 року по 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 не мав можливості спілкуватися по телефону у зв`язку з відсутністю на його особовому рахунку грошових коштів.
17. З 29 листопада 2016 року, після перерахування на його особовий рахунок грошових коштів, адміністрацією установи виконання покарань за користування мобільним зв`язком проводилось зняття плати із особового рахунку позивача за здійснені телефонні дзвінки.
18. Вважаючи, що відповідачем неправомірно проводиться зняття плати із засуджених за телефонні розмови, а також, що адміністрацією ЗВК № 58 не надаються телефонні розмови протягом дня з урахуванням побажань засудженого щодо часу здійснення розмови, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що відповідач діяв у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у зв`язку із чим не допустив порушення права позивача на телефонні розмови.
20. Суди зазначили, що винесенні начальником установи наказ про затвердження Розпорядку дня та Положення про здійснення засудженими ЗВК № 58 телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку є законними, оскільки локальні нормативні акти начальника установи виконання покарань відповідають Правилам внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 29 грудня 2014 року № 2186/5.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
21. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
22. Зокрема, скаржник зазначив, що норми законодавства не містять в собі заборони надавати телефонні розмови засудженому в період тимчасової відсутності коштів на його особовому рахунку. Якщо така оплата має здійснюватися, то вже після самої розмови, оскільки попередньо не можливо визначити чи взагалі відбудеться телефонна розмова як така, а якщо відбудеться то яка буде її тривалість. Також, скаржник зазначив, що ненадання можливості здійснювати телефонні розмови у вихідні та святкові дні , суперечить вимогам ст. 110 КВК України.
23. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями про відмову у задоволенні позовних вимог.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
25. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
26. За правилом п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
27. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
28. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.
29. Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.
30. Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
31. Положеннями ст. 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
32. Відповідно ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. 
33. Відповідно до ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.
34. Згідно ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.
35. Відповідно до ч. 5 ст. 110 КВК України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.
Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.
36. Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5 (далі - Правила № 2186/5).
37. Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил № 2186/5).
38. Адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин.
Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.
Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених (п. 2 розділу XIV Правил № 2186/5).
39. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що права засуджених до позбавлення волі захищені Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання виконання покарань, при цьому, умови виконання покарання, визначені Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які є обов`язковими до виконання як адміністрацією установ виконання покарань, так і усіма засудженими.
40. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період із серпня 2016 року по 29 листопада 2016 року не надавалися телефонні розмови через відсутність коштів на його особовому рахунку. Після зарахування на особовий рахунок грошових коштів він забезпечений можливістю телефонувати.
Відповідно до довідки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 13 квітня 2017 року в установі для надання телефонних розмов перебуває 32 мобільних телефони, 9 таксофонів ПАТ «Укртелеком», та 2 ІР-телефони та перебувають у справному стані.
41. Наказом начальника Замкової виправної колонії (№ 58) від 03 лютого 2017 року № 58/ОД-17 встановлено розпорядок дня для засуджених, які утримуються в ізольованому секторі до довічного позбавлення волі, відповідно до якого надаються телефонні переговори без обмеження їх кількості.
42. Відтак, зазначеним наказом визначено розпорядок дня для засуджених, які утримуються в ізольованому секторі до довічного позбавлення волі, а також визначено, що телефонні переговори надаються без обмежень їх кількості, понеділок - п`ятниця з 09.00 - 11.30 год. та з 14.00 - 17.00 год.
43. Суди попередніх інстанцій взяли до уваги ту обставину, що оплата засудженими вартості телефонних розмов, здійснення телефонних розмов під контролем представників адміністрації установи виконання покарань прямо визначено нормами Кримінально-виконавчого кодексу України, так само як і обов`язок надавати засудженим телефонні розмови протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. 
44. Отже, суди дійшли висновку, що дії адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» щодо надання засудженим телефонних розмов відповідно Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та Положення про здійснення засудженими ЗВК № 58 телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, затвердженого начальником установи 17 червня 2016 року лише за умови їх оплати з особистих коштів засуджених є правомірними та такими, що спрямовані на виконання вимог ст. 110 КВК України.
45. Разом з цим, колегія суддів зазначає, що зазначені висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та ґрунтуються на не в повній мірі досліджених фактичних обставинах справи.
46. На час звернення ОСОБА_1 до суду КВК України був чинний у редакції від 05 січня 2017 року. Проте, обставини, що стали підставою для звернення до суду, виникли під час дії редакції Кодексу від 28 грудня 2015 року, 05 жовтня 2016 та 07 жовтня 2016 року відповідно. Проте, судами застосовано редакцію закону, яка суттєво змінилася на час звернення позивача до суду та, яка була відмінною на час виникнення спірних правовідносин, тобто у серпні 2016 року.
47. Крім цього, судами попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи надано оцінку спірним правовідносинам відповідно до розпорядку дня для засуджених, затвердженого наказом начальника Замкової виправної колонії № 58 від 03 лютого 2017 року № 58/ОД-17. Проте, суди не досліджували та не встановлювали обставини, відповідно до розпорядку дня та порядку надання телефонних переговорів у період з серпня 2016 року по 29 листопада 2016 року.
48. Також, колегія суддів зазначає, що предметом цього спору є надання оцінки відповідності вимогам законодавства розпорядку дня для засуджених ЗВК № 58, що затверджений наказом начальника ЗВК № 58 від 25 січня 2016 року № 76 у частині обмежень щодо надання телефонних дзвінків, а також Положення про здійснення засудженими ЗВК № 58 телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, затвердженого начальником ЗВК № 58 від 30 вересня 2014 року, в частині обов`язковості зняття з засудженого коштів в сумі 0,60 грн. в рахунок оплати користування засобами мобільного зв`язку або з будь-якої іншої причини.
49. Проте, судами попередніх інстанцій жодної оцінки зазначеним актам надано не було, лише констатовано відсутність порушень прав ОСОБА_1 щодо реалізації права на телефонні переговори, що не може свідчити про обґрунтованість оскаржуваних рішень у цій справі. Питання правомірності спірного наказу та положення судами попередніх інстанцій не досліджувалося.
50. Отже, суди попередніх інстанцій не виконали обов`язку щодо вжиття всіх передбачених законом заходів, необхідних для з`ясування обставин справи.
51. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
52. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
53. За ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
54. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
55. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування та постановити рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
56. При цьому, Суд зазначає, що чинна ст. 20 КАС України, а саме її частина перша, визначає виключний перелік спорів, який підсудний місцевим загальним судам як адміністративним судам, до якого не включено рішення суб`єктів владних повноважень та похідні вимоги у межах спірних правовідносин, що є предметом спору у цій справі. Проте, згідно з частиною 2 цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
57. Отже, спір у цій справі повинен розглядатися Хмельницьким окружним адміністративним судом.
58. Судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 675/118/17 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов