ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року	Львів	Справа № 163/261/19 пров. № А/857/6476/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                              Матковської З.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання          Омеляновської Л.В.,
представника позивача                              Шевчука В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 травня 2020 року у справі № 163/261/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Чишій С.С. в м. Любомль Волинської області 12.05.2020 згідно з протоколом судового засідання о 17:37 год., повний текст судового рішення складено 18.05.2020), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Волинської митниці Держмитслужби (далі – відповідач), в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 5741/20500/18 від 24.10.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності ознаками за ст.485 Митного кодексу України (далі – МК України).
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області  від 12 травня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича від 24.10.2018 року в справі про порушення митних правил № 5741/20500/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу визнано протиправною і скасовано.
Провадження в справі за протоколом про порушення митних правил № 5741/20500/18 закрито.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Любомльського районного суду Волинської області  від 12 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на доведеність вини позивача у вчиненні порушення митних правил отриманими в порядку ст.352 МК України від литовських митних органів документами, які в розумінні ст.495 МК України є належними і допустимими доказами. Кваліфікація дій позивача зроблена з урахуванням того, що він є відповідальною за фінансове врегулювання особою. Повірений ОСОБА_2 здійснював купівлю транспортного засобу, його декларування та митне оформлення в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, тому відповідальність за ці дії несе позивач. Згідно з документами, отриманими від литовських митних органів, транспортний засіб марки «Рено Меган» був проданий компанією UAB «EDT Baltik» громадянину ОСОБА_1 за ціною 5000 євро. Серед отриманих від литовських митних органів документів була копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на території України, яка була надіслана до компанії UAB «EDT Baltik» для підтвердження вивезення транспортного засобу за межі Європейського союзу, оскільки експортна декларація при вивезенні не подавалась.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи були належним чином, відповідно до положень частин 1 та 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак представник відповідача у судове засідання не з`явився.
Згідно частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що митне оформлення легкового автомобіля «Рено Меган», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , здійснене 27.03.2018 року посадовою особою митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ПП «Вест Брок» ОСОБА_3 митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205090/2018/022633.
Згідно з рахунком-фактурою № 63/03 від 24.03.2018 року вартість транспортного засобу становить 1100 євро, його продавцем виступала компанія «HANSA CAR RAFAL», отримувачем – ОСОБА_4 .
За митне оформлення цього автомобіля при його митній вартості у 115 894,64 гривні було нараховано та сплачено 42 981,54 гривня митних платежів.
Державною фіскальною службою України отримано запит литовських митних органів від 12.07.2018 року про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, серед яких також «Рено Меган», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
04.09.2018 року документи литовських митних органів ДФС України надіслала Волинській митниці ДФС для проведення перевірки.
Згідно з литовською експортною митною декларацією MRN № 18LTVG2000EK0AA407, рахунком-фактурою (документа під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») серії НОМЕР_2 46 від 13.03.2018 року автомобіль «Рено Меган» був проданий компанією UAB «EDT Baltic» громадянину ОСОБА_5 за ціною 5000 євро.
З огляду на різницю у вартості транспортного засобу, заявленої і прийнятої під час митного оформлення, стосовно литовської експортної митної декларації, різниця розміру митних платежів становить 15 147,93 гривень, що визначено службовою запискою УАМП Волинської митниці №1169/03-70-19-01-25 від 17.09.2018 року, про що зазначено в протоколі про порушення митних правил № 5741/20500/18 та оскаржуваній постанові, хоча ця службова записка відсутня у наданих суду матеріалах справи.
27.09.2018 року інспектор Волинської митниці ДФС склав щодо позивача протокол про порушення митних правил № 5741/20500/18 за ознаками ст.485 МК України. В протоколі зазначено, що позивач через декларанта ОСОБА_3 під час митного оформлення автомобіля «Рено Меган» вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 15 147,93 гривень, тобто заявив в митній декларації неправдиві відомості щодо відправника автомобіля та неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару, та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.
24.10.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацький Є.С. виніс оскаржувану постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідно до змісту протоколу № 5741/20500/18 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 45 443,79 гривні.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Статтею 486 МК України визначені завдання провадження у справах про порушення митних правил, якими є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Однак матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених ст. 485 МК України.
Як видно з матеріалів справи, підставою для складання протоколу про порушення митних правил та основним доказом притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, стали одержані від литовських митних органів експортна митна декларація № 18LTVG2000EK0AA407, рахунку-фактура серії EDT6 № 46.
Між відомостями цієї декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу документами дійсно є невідповідності щодо відправника, одержувача і вартості транспортного засобу.
Експортна декларація № 18LTVG2000EK0AA407 для митного оформлення надавалась експортером, тобто компанією UAB «EDT Baltik», виступала  декларантом компанія UAB «GROSAS».
Митне оформлення транспортного засобу та його декларування здійснював декларант (митний брокер) ПП «Вест Брок» ОСОБА_3 , який в ході здійснення провадження та розгляду протоколу № 5741/20500/18 опитаний про обставини декларування і надання йому відповідних документів не був.
Щодо отримання від митних органів Литовської Республіки копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на території України не доводять протиправних дій позивача і, в той же час, не спростовують факту придбання автомобіля за ціною, яка була вказана при його митному оформленні.
Колегія суддів звертає увагу, що Волинською митницею ДФС не перевірено обставин завершення експорту товару, не здійснено запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом, а тому отримані від митних органів Литовської Республіки документи самі по собі не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару, оскільки такі документи лише свідчать, що литовське підприємство задекларувало, але не здійснило експорт транспортного засобу з Європейського союзу.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо існування невідповідності між документами, поданими позивачем Волинській митниці ДФС та експортними митними деклараціями, наданими литовським митним органом, оскільки така невідповідність, без належних доказів умисного подання позивачем недостовірних документів та відомостей не може бути підставою для прийняття рішення щодо визнання його винним у вчиненні порушення митних правил.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили б саме про умисел декларанта на заниження митних платежів, шляхом повідомлення недостовірної інформації для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією метою органу доходів і зборів документів, не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил за ст. 485 МК України.
Аналізуючи наведені вище положення митного законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорювана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.
Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що оскаржувана постанова відповідача зазначеним вимогам не відповідає.
Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, рішення Любомльського районного суду Волинської області  від 12 травня 2020 року у справі № 163/261/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 09.07.2020