КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження                                                 
№ 22-ц/824/10315/2020                                                                   
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року                                                                    місто Київ
                                                                                            справа №372/4474/13-ц
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                     за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, постановлену під головуванням судді Проць Т.В. у справі за заявою ОСОБА_1 , стягувач: Публічне акціонерне товариство «Держаний експортно-імпортний банк України», заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Держаний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
                                              В С Т А Н О В И В:
             
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою, в якій просив визнати виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року у справі №372/4474/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню.
Заяву обгрунтовував тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі №372/4474/13-ц звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №151110Z63 від 19 березня 2010 року, а саме земельну ділянку площею 14,85 га, кадастровий номер 3223187700:05:028:0101, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №346999 від 09 жовтня 2009 року. 
Зазначав, що на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні. 
Вказував, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі №372/2464/13-ц за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України визнано недійсними договори за якими він набув права власності на земельну ділянку площею 14,85 га кадастровий номер 3223187700:05:028:0101, визнано недійсним відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку, а земельна ділянка повернута в постійне користування ДП «Київське лісове господарство». 
Зазначав, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року вказане рішення скасовано в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, а в іншій частині залишено без змін. 
Посилався на те, що оскільки відомості про нього як власника земельної ділянки, виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру і він вибув з правовідносин щодо вказаної земельної ділянки, а тому просив виконавчий лист визнати таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його заяву в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд вірно зазначив, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові, а самі зобов`язання  можуть припинятися, серед іншого, неможливістю виконання.
Вказував, що в даній справі є така обставина - припинення права власності на земельну ділянку заявника на підставі рішення суду. 
Зазначав, що враховуючи строк, що минув з набрання сили рішенням у справі №372/2464/13-ц і той факт, що виконавчий документ вже двічі повертався стягувачеві з підстав відсутності у нього майна (предмета іпотеки), беручи до уваги, що в силу приписів ст.ст.3, 11 Закону України «Про іпотеку», він, як майновий поручитель, несе відповідальність перед іпотекодержателем виключно в межах вартості предмета іпотеки, який у нього забраний визначеним вище рішенням суду, є очевидним, що рішення у цій справі ніколи і ніким не зможе бути виконаним.
Посилався на те, що суд першої інстанції не мав законних підстав обмежувати підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виключно процесуально-правовими підставами, а мав зробити висновок і щодо матеріально-правових підстав.
На адресу Київського апеляційного суду від стягувача АТ «Держаний експортно-імпортний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказував, що обов`язки за іпотечним договором наразі не виконані, правовідносини за іпотечним договором не припинені, отже підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відсутні.
11 серпня 2020 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив стягувача АТ «Держаний експортно-імпортний банк України».
В судовому засіданні апеляційного суду заявник доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Представник стягувача АТ «Держаний експортно-імпортний банк України» в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином. 
Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.
Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення заяви, оскільки неможливість виконання рішення суду через вибуття з власності заявника земельної ділянки на яку звернуто стягання, не є підставою для визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області  від 10 лютого 2015 року, серед іншого, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «КоронАгро» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором №151110К12 від 18 березня 2010 року, яка станом на 14 серпня 2013 року складає 316 418 893,16 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №151110Z63 від 19 березня 2010 року, а саме: земельну ділянку, площею 14,85 га, кадастровий номер 3223187700:05:028:0101, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, цільове призначення для будівництва і обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №346999 від 09 жовтня 2009 року, шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги.
На виконання вказаного рішення суду 17 березня 2015 року було видано виконавчий лист.
10 квітня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кошкером І.А. відкрито виконавче провадження №47245260 щодо виконання виконавчого листа №372/4474/13-ц, виданого Обухівським районним судом Київської області 17 березня 2015 року та накладено арешт на іпотечне майно.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі №372/2464/13-ц позов заступника Генерального прокурора України, в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Державного агентства земельних ресурсів України, ДП «Київське лісове господарство до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,           ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,        ОСОБА_16 , третя особа: ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі задоволено.
Визнано незаконними і скасовано розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 02 листопада 2007 року «Про вилучення, зміну цільового призначення передачу земельної ділянки у власність» №1142, №1192, №1141, №1173, № 1161, №1177, №1195, №1145, №1159, №1172, №1171, №1197, №1190, №1162.
Визнано недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської Обухівського району Київської області, укладені 28 грудня 2007 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,         ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №346999, площею 14,85 га, для будівництва та обслуговування готельно-ресторанних та торгівельних комплексів (кадастровий номер земельної ділянки 3223187700:05:028:0101), виданий 09 жовтня 2009 року на ім'я ОСОБА_1 ..
Повернуто земельну ділянку, площею 14,85 га ( кадастровий номер земельної ділянки 3223187700:05:028:0101), що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, в постійне користування ДП «Київське лісове господарство».
Визнано за державою, в особі Кабінету Міністрів України, право власності на земельну ділянку, загальною площею 14,85 га, вартістю 5 249 475 грн. з кадастровим номером 3223187700:05:028:0101, розташованої на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, Київської області.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі №372/2464/13-ц, в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок  для ведення  особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, Київської області,  укладених  28 грудня 2007 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,    ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 скасовано та ухвалено в цій частині  нове рішення  про відмову в задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 червня 2015 року  у відкритті касаційного провадження  у справі  №372/2464/13-ц представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_17 відмовлено.
При цьому, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 25 квітня 2018 року власником спірної земельної ділянки значився ОСОБА_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 травня 2018 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:05:028:0101 інформація про ОСОБА_1 як власника земельної ділянки відсутня, а наявна лише інформація зі спеціального розділу щодо обтяжень нерухомого майна та реєстру іпотек.
З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, посилаючись, зокрема, на зазначені судові рішення і те, що у нього об`єктивно відсутнє право на  земельну ділянку, яка ним передана в іпотеку, власником якої є держава, в особі ДП «Київське лісове господарство», а тому, відсутні правові підстави для  задоволення вимог ПАТ «Державний  експортно-імпортний банк України», шляхом звернення стягнення на вищезазначену земельну ділянку.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2018 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа від 17 березня 2015 року, виданого Обухівським районним судом Київської області  у справі №372/4474/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року.
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Київської області з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року у справі №372/2464/13-ц за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 27 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2015 року за нововиявленими обставинами.
18 липня 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що у нього відсутнє право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, а тому обов`язок забезпечений іпотекою не може бути виконаний майновим поручителем - іпотекодавцем, якщо ним, іпотекодавцем втрачено право власності на предмет іпотеки.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа від 17 березня 2015 року, виданого Обухівським районним судом Київської області  у справі №372/4474/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
12 березня 2020 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою, в якій просив визнати виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року у справі №372/4474/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню.
Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 вказував на те, що відомості про нього як власника земельної ділянки, виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру і він вибув з правовідносин щодо вказаної земельної ділянки.
Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст.129-1 Конституції України). 
Відповідності до положень ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:
процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання;
матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).
Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов'язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.
Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.
З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. від 07 червня 2018 року повернуто виконавчий документ стягувачу, у зв`язку з тим, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє на праві власності майно, на яке необхідно звернути стягнення.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 31 березня 2020 року повернуто виконавчий документ стягувачу АТ «Держаний експортно-імпортний банк України», у зв`язку з тим, що майно, на яке слід звернути стягнення не належить боржнику на праві власності.
Разом з тим, з актів перевірки наявності стану та умов зберігання майна, яке відповідно до іпотечного договору від 19 березня 2010 року №151110Z63, укладеного з ОСОБА_1 є предметом іпотеки та забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «КоронАгро» за кредитною угодою від 18 березня 2010 року №151110К12 від: 06 березня 2019 року, 04 квітня 2019 року, 06 травня 2019 року, 13 червня 2019 року, 04 липня 2019 року, 07 серпня 2019 року, 04 вересня 2019 року, 08 жовтня 2019 року, 07 листопада 2019 року, 09 грудня 2019 року, 15 січня 2020 року, 21 лютого 2020 року, які наявні у матеріалах справи комісією у складі представника ПАТ «Держаний експортно-імпортний банк України» та представника іпотекодавця встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 14,85 га, знаходиться в задовільному стані, вільна від забудови та споруд і являється власністю ОСОБА_1 . Майно не відчужувалося, не передавалося у власність іншим особам та в наступну заставу/іпотеку. Кількість, стан та умови зберігання майна, яке є предметом іпотеки відповідають іпотечному договору від 19 березня 2010 року №151110Z63.
Не погоджуючись з вказаними актами, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою про вжиття заходів негайного реагування регулятора до Національного банку України від 16 червня 2020 року №33.
Також, ОСОБА_1 звертався зі скаргами на підробку звітності АТ «Укрексімбанк» та на дії/бездіяльність та недбалість аудиторських компаній щодо перевірки звітності до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, до відома вказані скарги були направлені до Національного банку України, Державної установи «Орган суспільного нагляду за аудиторською діяльністю», Аудиторської палати України, ТОВ «Ернст енд Янг Аудиторські послуги», ТОВ Аудиторська фірма « ПрайсвотерхаусКуперс», ТОВ «Аудиторська фірма «Актив-аудит».
Однак, матеріали справи не містять результатів розгляду зазначених скарг.
Як пояснив у судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «Держаний експортно-імпортний банк України» укладений іпотечний договір наразі є чинним.
Отже,відповідно до положень ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною і не припинена, що свідчить про наявність зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за іпотечним договором.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 15 вересня 2020 року.
   
Головуючий:
 
Судді: