ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24120/19	Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/679/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Бершадська Г. В., Ходоровський М. В., 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 607/24120/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 травня 2020 року, ухваленого суддею Братасюк В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів ,-

В С Т А Н О В И В:

       У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів. В обгрунтування вимог посилається на те, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2015 року, було стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, у зв`язку із зміною його сімейного стану - одруження вдруге, народження у новому шлюбі дитини і відповідно зміною матеріального стану, перебування на його утриманні дружини, яка перебуває у декретній відпустці, непрацездатної матері - інваліда ІІ групи, існування боргових зобов`язань по сплаті кредиту є підставою для зменшення розміру аліментів. На підставі вищенаведеного просить суд зменшити розмір аліментів з 1/3 до 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів - задоволено частково.
       Змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сторону зменшення до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. 
       Припинено з дня набрання чинності рішення суду, стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2015 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання.
       В задоволені решти вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 травня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування вимог посилається на те, що позивач у справі не довів погіршення свого матеріального становища та не надав жодного доказу, що отримує своїх батьків. Також суд необгрунтовано взяв до уваги кредитні зобов`язання позивача, оскільки під час розгляду справи не встановлено, яка сума кредитних зобов`язань залишилась на дату ухвалення рішення.
       Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
       Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, та наявності підстав для зменшення розміру аліментів із позивача на утримання сина .
       Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що, висновки суду є обґрунтованими відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
       У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
       Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
       Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
       З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальнестановище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 22.05.2015 року, відповідний актовий запис №20.
       28.12.2015року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2015 року, до досягнення дитиною повноліття.
       Із розрахунку заборгованості по аліментних платежах ОСОБА_2 вбачається, що заборгованість станом па 01.03.2018 року відсутня.
       26.05.2018 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 , виданим Калуським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 26.05.2018року.
        ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Боднарівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області 06.11.2018 року, актовий запис №13.
       З матеріалів справи вбачається, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває матір ОСОБА_1 , яка є інвалідом. 
       Як встановлено в суді першої інстанції, у позивача існують кредитні зобов`язання відповідно до кредитного договору №703-09 від 28.05.2009 року на суму 100000грн. 
       Виходячи з вищевказаних обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та наявність підстав для зменшення розміру аліментів із ОСОБА_2 на утримання сина, визначених рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2015 року, оскільки після ухвалення вказаного рішення суду змінився сімейний стан платника аліментів, так як в нього народилася інша дитина, якій він також зобов`язаний надавати матеріальне утримання та належне забезпечення .
       Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було підстав для зменшення аліментів колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що сімейний стан позивача змінився у нього на утриманні перебуває не працююча дружина яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та малолітня дитина, внаслідок цього збільшилися витрати на утримання нової сім`ї, а тому він не в змозі сплачувати аліменти у попередньому розмірі.
       Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Частиною 1 ст.5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Зважаючи на викладене, позивач належними та достовірними доказами довів те, що його сімейний стан змінився, а внаслідок цього збільшилися витрати на утримання нової сім`ї, а тому він не в змозі сплачувати аліменти у попередньому розмірі.
       З врахуванням обов`язку обох батьків щодо утримання дітей, визначений судом розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
       Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо зменшення розміру аліментів з урахуванням встановлених обставин, які наявні в матеріалах справи. Новий розмір аліментів відповідатиме принципам розумності, рівності прав дітей, можливості сплати аліментів батьком у вказаному розмірі. Спільне виконання обома батькам свого обов`язку по утриманню сина забезпечить йому необхідний та достатній рівень для гармонійного розвитку.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.                
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -        
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 травня 2020 року залишити без змін.        
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Постанова складена 22 липня 2020 року.

Головуюча        :                                                                 Г.М. Шевчук

Судді:                                                                 Г.В. Бершадська
М.В. Ходоровський