22-ц/804/2562/20 
                                                                                222/1109/17 

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

20 серпня  2020 року                                                                                     м. Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів   Биліни Т.І., Пономарьової О.М.,  
секретар  - Сікора М.М., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Малоянисольська сільська рада Нікольського району  Донецької області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду  в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1   на  рішення Володарського  районного суду Донецької області від 27 квітня  2018 року, ухвалене у складі судді Вайновської О.Є.,  у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1   до Малоянисольська сільська рада Нікольського району  Донецької області  про встановлення факту проживання, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, 

                                                        В С Т А Н О В И В:

    У вересні 2017 року ОСОБА_1   звернулася до суду з позовом до Малоянисольської сільської ради Нікольського (Володарського) району Донецької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
    Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1   померла її баба  ОСОБА_2 ,  після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,96 га, розташованої на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області.  Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2   була її дочка  ОСОБА_3 , яка постійно проживала з матір`ю на час її смерті. Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 ..    ІНФОРМАЦІЯ_2   ОСОБА_3   померла.  Позивач вважає, що її матір фактично прийняла спадщину після смерті баби.  Просила  встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем  ОСОБА_2    на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ;  факт прийняття спадщини ОСОБА_3   у вигляді  земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 ;   визнати за позивачем  право власності на земельну ділянку площею 5,96 га, розташовану на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, яка належала на праві власності ОСОБА_2 ,   в порядку спадкування за законом. 
    Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
    В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що надала достатньо належних доказів факту проживання її матері разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час смерті останньої. До суду звернулася саме у зв`язку із відмовою нотаріуса видати свідоцтво на спадщину, яка й була  мотивована відсутністю даних про проживання матері позивача зі  спадкодавцем на час смерті. 
    Представник Малоянисольської сільської ради до апеляційного суду не з`явився. Подана   заява про розгляд справи у відсутності представника ради.
   Позивач ОСОБА_1 до суду також не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена через представника, про причини неявки не повідомляла, відкласти розгляд справи не просила. 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Косенко С.С. до апеляційного суду не явився повторно, надав заяву про перенесення  розгляду у зв`язку із зайнятістю  в іншій справі. 
   Відмовляючи у задоволені клопотання про перенесення  розгляду справи,  судова колегія зважує на таке.
Відповідно до частини 1,2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
            Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
           В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
           Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
              Розгляд справи призначався апеляційним судом на 06.08.2020 року, сторони не явилися до суду , при цьому представником  позивача була надіслана суду заява про розгляд справи без його участі. (а.с.  195). 06.08.2020 року розгляд справи був відкладений для перевірки доказів, про наступну дату судового засідання сторони були повідомлені негайно. (а.с.202) Отже, представник позивача мав можливість узгодити наступну дату судового розгляду справи. 

          Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору  у відповідному судовому засіданні.
           Така правова позиція викладена Верховний Судом  24 січня 2018 року у справі№  907/425/16 . 
          Позивачем  подано  апеляційну скаргу, в якій детально викладено  власну  правову  позицію, апеляційній суд, у свою чергу, відповідно до ч.1. ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє  законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

             З огляду на зазначене, відповідно до статті 372 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав, які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання представника позивача Косенка С.С .. 

           Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга    задоволенню підлягає  частково з таких підстав.
           
              Судом встановлено, що  ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 лютого 2007 року належала земельна ділянка площею 5,9600 га, розташована на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.(а.с.17).
           ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2   померла в Іллічівському районі міста Маріуполя, про що виконавчим комітетом Новокраснівської сільської ради Володарського району Донецької області вчинено актовий запис №14 від 03 жовтня 2014 року.(.а.с.15)
           Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 10 січня 2018 року, інформацією приватного нотаріуса С.Ф.Майшмаз  від 10.08.2020 року. 
              ОСОБА_2 мала дочку ОСОБА_3 , яка  померла ІНФОРМАЦІЯ_2   (актовий запис №483 від 22 березня 2017 року Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області).
          Після смерті ОСОБА_3   24 липня 2017 року Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою   відкрита  спадкова справа №431/2017.
             Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Куйбишевською сільрадою Володарського району Донецької області від 07 березня 1989 року, актовий запис №19.
    Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_3 постійно не проживала  разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини;  після смерті матері  ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини   до нотаріальної контори не подавала,  і оскільки вона у встановленому законом порядку  не прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки, що належала  на праві власності ОСОБА_2 ,   то  відсутній об`єкт спадкування у вигляді вказаної земельної ділянки і для позивача після смерті  її  матері  ОСОБА_3 ..  
    З висновками суду першої інстанції не можна  погодитися.
  Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.
       До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
      Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
    Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
      Відповідно до частин 1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
    Статтею 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
   Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання є, зокрема, паспорт громадянина України.
    Реєстрація місяця проживання здійснюються шляхом внесення інформації до реєстру територіальної громади та до інших документів, визначених законом, відомостей про місце проживання/перебування фізичної особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування та подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
   Як роз`яснення в пунктах 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
    У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
   Аналіз вищевикладених норм права, дає підстави вважати, що місцем постійного проживання фізичної особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання.
            Як вбачається зі справи, спадковим  майном після смерті  ОСОБА_2   є земельна ділянка площею 5,9600 га, розташована  на території Малоянисольської  сільської ради Нікольського (Володарського) району Донецької області.
         Обґрунтовуючи  вимоги   про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивач   вказувала на  те, що її матір - ОСОБА_3   разом зі  спадкодавцем ОСОБА_2    з 2012 року проживали в місті Маріуполі зв кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою голови правління ЖСБК «Рассвет» від 27 липня 2017 року (а.с.13).
          У відповідності до  вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
          Згідно з положеннями   ст.77 ЦПК України,  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
        Як вбачається з відомостей  Новокраснівської сільської ради Нікольського (Володарського) району Донецької області від  24 січня 2018 року ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_2 .  На день смерті спадкодавця у вказаному будинку були зареєстровані також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.64).
    Водночас, з довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ДАП Маріупольської міської ради від 15 січня 2018 року, вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3   станом на 02 жовтня 2014 року  є квартира АДРЕСА_1 . 
            Як вбачається з постанови  державного нотаріуса Третьої  маріупольської нотаріальної контори  Папуш П.С. від  20 березня 2018 року, ОСОБА_1   у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом  після смерті  її матері ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка знаходиться на території  Малоянисольської сільської ради Нікольського (Володарського)  району Донецької області, що належала ОСОБА_2   відмовлено, оскільки  документів, що підтверджують   факт прийняття спадщини  ОСОБА_3    після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2   не надано (а.с.72-73).
         Вирішуючи справу, суд першої інстанції вважав, що належних доказів факту проживання ОСОБА_3   разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час її смерті позивачем суду не надано, а довідка голови правління ЖСБК «Рассвет» від 27 липня 2017 року  з місця проживання ОСОБА_3 таким доказом не являється, отже, спадщину ОСОБА_3    після смерті  ОСОБА_2   не прийняла. 
Разом з тим, як було зазначено вище,       відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
   За приписами цієї норми, саме постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.
        У постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18) Верховний суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які  були надані позивачем та оцінені судом. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження 61-15926св).
Суд першої інстанції не дав належної оцінки довідці про проживання ОСОБА_2 в період з вересня 2012 року по жовтень 2014 року в АДРЕСА_1 , та свідоцтву про смерть ОСОБА_2 , з якого вбачається, що остання померла в місті Маріуполі, незважаючи на реєстрацію в селі Новокраснівка. 
За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
     Стаття  89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею    2     ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами  України, або підставою для їх обмеження.  
Перевіривши справу, колегія суддів вважає обгрунтованими  доводи апеляційної скарги про те, що позивач належно і достатньо довела обставини, які свідчать про фактичне проживання її матері разом із бабою ОСОБА_2 на час відкриття спадщини,  
             Тому, враховуючи положення  процесуального закону щодо  обгрунтованості судового рішення, яка включає  оцінку доказів  на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вищевказаних обставини. 
Той факт, що разом із спадкодавцем ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 ,   на день  її смерті були зареєстровані також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,   не спростовує  обгрунтованості вимог позивача. З інформації, наданої Новокраснівською сільською радою і приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області,  вбачається, що  ніхто з цих осіб не є спадкоємцем першої черги відносно ОСОБА_2 ,  до нотаріальної  контори з претензіями на спадщину не зверталися. 
    Таким чином, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 проживала  разом зі  спадкодавцем ОСОБА_2    з 2012 року  в місті Маріуполі в кв. АДРЕСА_1 по день смерті спадкодавця - тобто, вважається такою, що фактично прийняла спадщину після померлої матері ОСОБА_2 .. Позивач ОСОБА_1 , яка проживала разом із ОСОБА_3 по день її смерті (а.с.14), в свою чергу, фактично прийняла спадщину після смерті свої матері ОСОБА_3 .. Виходячи з положень статті  1268 ЦК України, позивач є такою, що прийняла спадщину, тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог позивача про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування. 
                Разом з тим, позивачем заявлені вимоги про визнання факту постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем  ОСОБА_2    на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1   та   факту прийняття спадщини ОСОБА_3   у вигляді  земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 .. 
             
               Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України). 

                Позивачем заявлені вимоги, якими необхідно вирішувати права та інтереси померлих осіб, що не передбачено законодавством України. 

                 Крім того, такі позовні вимоги є зайвими у зв`язку із вищенаведеними висновками колегії суддів стосовно обгрунтованості  основних вимог ОСОБА_1 ..  

                 Відповідно, позов ОСОБА_1 в частині     встановлення  факту постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем  ОСОБА_2    на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1   та   факту прийняття спадщини ОСОБА_3   у вигляді  земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. 

   Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

     З огляду на викладене,  колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням  вимог чинного законодавства, тому підлягає  скасуванню  з підстав, викладених в апеляційній скарзі,   з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог: про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірну земельну ділянку, і про відмову в вимогах про  встановлення факту спільного проживання та факту прийняття спадщини. 
     Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, апеляційний суд 
                                       П О С Т А Н О В И В:
  Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково. 
Рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року скасувати. 
  Позов  ОСОБА_1   до Малоянисольської сільської ради Нікольського району  Донецької області  про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково. 
  Визнати за ОСОБА_1 право власності на  земельну ділянку площею 5,96 га, розташовану на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, кадастровий номер 1421784400-04-000-0797,  яка належала на праві власності ОСОБА_2 ,  в порядку спадкування за законом.     
В позові ОСОБА_1   до Малоянисольської сільської ради Нікольського району  Донецької області  про встановлення факту спільного проживання та факту прийняття спадщини - відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня   прийняття  і може бути оскаржена  у касаційному порядку протягом тридцяти  днів  з  дня  складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.         
Повний текст постанови складений 25 серпня 2020 року. 
      
Судді:                                                                                           Є.Є. Мальцева 
                                                                                                     Т.І. Биліна
                                                                                                     О.М. Пономарьова