ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/17706/18
адміністративне провадження № К/9901/4979/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Смоковича М.І.,  Шевцової Н.В., 
 
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Турчина Андрія Анатолійовича , третя особа -  Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" , про визнання протиправною та скасування постанови, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді - Костюк Л.О., Лічевецький І.О.). 

І. Суть спору
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 03.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №57353840;
- визнати протиправною та скасувати постанову від 03.10.2018 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №57353840.
Позивач вважає постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року відмовлено.
У відкритті апеляційного провадження  за апеляційною скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича, третя особа АТ «Укрсоцбанк» про визнання протиправними та скасування постанов  відмовлено.
Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції зазначив, що 13 грудня 2018 року судом першої інстанції ухвалено зазначене вище рішення у відкритому судовому засіданні  за участю представника позивача в порядку ст. 287 КАС України. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції 02 січня 2019 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження. Таку підставу пропуску строку на апеляційне оскарження, як отримання тексту оскаржуваного рішення поштою 20 грудня 2018 року, суд апеляційної інстанції визнав неповажною та зазначив, що ОСОБА_1 не доведено наявності обставин, що перешкоджали б йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 287 КАС України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
21 лютого 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року, в якій позивач просить скасувати зазначене судове рішення, а справу направити до цього суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження у справі.
На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на те, що справа розглядалась в порядку письмового провадження, а рішення суду ним отримано поштою 20 грудня 2018 року, у зв`язку з чим апеляційна скарга ним була подана протягом десяти днів з дня його отримання разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Вказує, що 13 грудня 2018 року суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження, тобто рішення суду 13 грудня 2018 року в судовому засіданні не проголошувалось. Зазначає, що відсутність повного тексту судового рішення унеможливлювала своєчасне подання апеляційної скарги. Скаржник вважає, що апеляційним судом порушено його право на доступ до правосуддя. 
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
ІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Частиною 1 ст. 13 КАС України      передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299   КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 №460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
Не вважаючи наведені представником позивача причини пропуску строку поважними, суд апеляційної інстанції зазначив, що 13 грудня 2018 року судом першої інстанції ухвалено зазначене вище рішення у відкритому судовому засіданні та в порядку ст. 287 КАС України, при цьому у судове засідання 13 грудня 2018 року прибув представник позивача. Також, суд вказав, що ОСОБА_1 не доведено наявності обставин, що перешкоджали б йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 287 КАС України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення.
Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.
Приписи статті 287 КАС України є спеціальними щодо визначення строку на апеляційне оскарження (упродовж десяти днів) на відміну від статті 295, відповідно до якої строк на апеляційне оскарження рішення суду становить 30 днів. Водночас, час, з якого обчислюється строк на апеляційне оскарження (з дня його проголошення) не є відмінним.
Важливим аспектом для вирішення питання можливості поновлення строку на апеляційне оскарження у цій категорії справ є відсутність у статті 287 КАС України обмежень для суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.
Приписи ч. 1 ст. 121 КАС України вказують, що усі випадки неможливості поновлення строку повинні бути передбачені в КАС України. Прикладом цього є стаття 270 КАС України, де обмеження щодо поновлення строку на апеляційне оскарження прямо передбачені частиною п`ятою вказаної статті.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій та забезпечують право на суд. «Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб». Така позиція була викладена Європейським судом з прав людини у рішенні Великої Палати від 05 квітня 2018 року у справі «ZUBAC проти Хорватії», заява № 40160/12.
Отже, первиною ознакою запровадження обмеження є його закріплення у нормативному акті, що має силу закону. Відсутність такого законодавчого закріплення вказує, що строк на апеляційне оскарження не є преклюзивним.
«Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на     оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних     судів,     однак такі повноваження не є необмеженими». «Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких     підстав     може     бути,     наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді  можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Така позиція була висловлена Європейським судом з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Отже, суд, маючи дискреційні повноваження щодо поновлення строку на оскарження, обов`язково має проаналізувати наведені у відповідній заяві підстави поновлення строку на апеляційне оскарження та відповідні докази та зробити висновок про прийняття чи відмову у прийнятті таких підстав та їх достатність для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Причини пропуску строку на апеляційне оскарження у справах цієї категорії підлягають оцінці на предмет їх поважності в загальному порядку, передбаченому КАС, із урахуванням визначених частиною шостою статті 287 КАС особливостей, і суд апеляційної інстанції не обмежений у повноваженні щодо поновлення цього строку за наявності відповідних підстав.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у справі № 461/5908/18 від 22 листопада 2019 року.
Відповідно до матеріалів справи 13 грудня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення у цій справі. Апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції 02 січня 2019 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Суд апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та неприйняття наведених представником позивача підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження не взяв до уваги, що судове рішення у цій справі не було проголошено у відкритому судовому засіданні за участю сторін. З тексту рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року вбачається, що вказану справу судом розглянуто у письмовому провадженні. Крім того, відповідно до протоколу судового засідання від 13 грудня 2018 року, що відбулось за участю представників позивача та відповідача, судом було поставлено на обговорення питання можливості продовження розгляду справи з ухваленням рішення 13 грудня 2018 року в письмовому провадження, на що учасники справи погодились і надали відповідні заяви. 
Про обставини отримання судового рішення 20 грудня 2018 року та проведення розгляду цієї справи в порядку письмового провадження представник позивача вказував у поданій ним апеляційній скарзі, заявляючи з цих підстав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. 
З огляду на викладене, Суд вважає, що неприйняття судом апеляційної інстанції наведених заявником апеляційної скарги підстав пропуску строку на апеляційне оскарження є непропорційним та нівелює конституційний принцип апеляційного оскарження.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є необґрунтованими, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 341,  345,  349-354,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року скасувати , а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич М.І. Смокович   Н.В. Шевцова