ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                                                        
05 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/16905/17
провадження № 61-2092 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду 
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,
третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги адвоката Крапівцевої Олени Олександрівни, яка діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», адвоката Бута Олексія Володимировича, який діє в інтересах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця            Руслана Олеговича, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва      від 12 липня 2018 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року в складі колегії суддів Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк», та просив: 
 
- визнати дії приватного нотаріуса Швеця Р. О. незаконними в частині проведення 09 грудня 2016 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк»;
 
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса                  Швеця Р. О.  щодо внесення 12 грудня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 17975669 про державну реєстрацію права власності на вище зазначену квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого Законом України «Про іпотеку».
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О. щодо проведення 09 грудня 2016 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк», визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О. від 12 грудня 2016 року про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 17975669 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1114653780000, за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 13 липня 2006 року № KIG0GA0000808М, стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О. на користь ОСОБА_1 640 грн судового збору.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що спір між позивачем та банком щодо розміру заборгованості, встановлений рішенням Апеляційного суду м.Києва від 07 лютого 2013 року, не врегульований, і цих обставин не спростували сторони в судовому засіданні.
 
За таких обставин звернення банку до державного реєстратора та реєстрація права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, суперечить порядку, встановленому умовами іпотечного договору.
 
На задоволення банком своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», реєстрація квартири за банком суперечить цьому закону.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що нотаріус не пересвідчився, чи дійсно має місце невиконання боржником ОСОБА_1 кредитних зобов`язань перед банком та чи наявна заборгованість.
 
Спірна квартира АДРЕСА_1 виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, її загальна площа не перевищує 140 м2. Квартира використовується як місце постійного проживання позичальника, тому підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У січні 2019 року адвокат Крапівцева О. О., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
У січні 2019 року адвокат Бут О. В., який діє в інтересах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою адвоката Крапівцевої О. О., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою адвоката Бута О. В., який діє в інтересах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник банку просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанціїяк такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
 
Зазначає, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16. Таке застереження було передбачено в іпотечному договорі, укладеному іпотекодавцем з банком.
 
Позивач був належним чином повідомлений про порушення умов кредитного догоговору та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності на квартиру, а у матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем заперечень щодо переходу до банку права власності на предмет іпотеки. 
 
Указує, що суд не може зобов`язати нотаріуса скасувати реєстрацію права власності на квартиру за банком, оскільки таке рішення суперечить положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Зазначає, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та не регулює порядок вчинення реєстраційних дій нотаріусом.
 
У касаційній скарзі представник нотаріуса просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
 
Зазначає, що у даних правовідносинах наявний спір між позивачем та третьою особою щодо предмету іпотеки, а нотаріус не є зацікавленою особою щодо предмету спору, тому не є належним відповідачем, яким повинен бути банк.
 
Стверджує, що встановлення державним реєстратором наявності або відсутності спору між іпотекодавцем та іпотекодержателем, встановлення наявності розбіжності суми боргу, а також встановлення виконання іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя не передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
 
Указує, що посилання судів на положення статті 572 ЦК України та оцінка правомірності звернення стягнення на предмет іпотеки відносяться до спору між іпотекодавцем та іпотекодержателем, тоді як у даній справі відповідачем є нотаріус, а позовні вимоги стосуються дій нотаріуса як державного реєстратора.
 
Уважає, що судами неправомірно застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки є виключно позасудовим способом врегулювання спору, який сторони добровільно встановлюють самостійно у договорі. Примусове стягнення проводиться лише у порядку Закону України «Про виконавче провадження» на підставі виконавчих документів.
 
Зазначає, що оспорення дій державного реєстратора є неналежним способом захисту прав позивача. 
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на дані касаційні скарги від адвоката Масленнікової Т. М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому представник позивача просить залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Зазначає, що право власності на квартиру було набуто ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла.
 
Стверджує, що відповідач не мав реєструвати право власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого Законом України «Про іпотеку».
 
Указує, що відповідно до висновку експертного дослідження від 17 липня        2015 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору підтверджується у сумі 4097,39 доларів США і 365 грн, що не співмірно з вартістю квартири, зареєстрованої за ПАТ КБ «ПриватБанк». 
 
Стверджує, що серед наданих банком нотаріусу документів для вчинення реєстраційної дії відсутня вимога про усунення порушень.
 
Зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 12 липня 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» та    ОСОБА_1 уклали кредитний договір № КІG0GА0000808М, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 26 300 доларів США.
 
У забезпечення виконання своїх кредитних зобов`язань позичальник уклав із банком договір іпотеки від 12 липня 2006 року № КІGOG0000808М, відповідно до якого передав банку в іпотеку належну йому на праві власності однокімнатну квартиру    АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 м2, яка є постійним місцем проживання позивача                   ОСОБА_1 .
 
У іпотечному договорі від 12 липня 2006 року № КІGOG0000808М наявне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у якому передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру з підстав недоведеності позивачем наявності у позичальника кредитного боргу.
 
Відповідно до експертного дослідження від 17 липня 2015 року, виконаного спеціалістом-економістом ОСОБА_2 за заявою позивача, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 23 січня 2015 року документально підтверджується у сумі 4097,39 доларів США і 365 грн. 
 
Вважаючи, що позивач не виконує свої зобов`язання з погашення кредиту, 18 серпня 2016 року банк надіслав іпотекодавцю письмове повідомлення                 про те, що у нього наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі    210 925,52 доларів США, тому запропонував іпотекодавцю погасити кредитний борг в указаному розмірі протягом 30 днів, а в разі невиконання цієї вимоги залишає за собою право розпочати процедуру звернення стягнення в позасудовому порядку на заставлену квартиру.
 
Між іпотекодавцем та іпотекодержателем має місце неузгодженість щодо вартості предмета іпотеки на час виконання цієї вимоги, оскільки, отримавши повідомлення від 18 серпня 2016 року, ОСОБА_1 12 вересня 2016 року звернувся до банку з повідомленням про відсутність безспірності вимог, на що банк ніяким чином не відреагував.
 
За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» 09 грудня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., як державний реєстратор, вніс запис № 17975552 про державну реєстрацію прав та обтяжень, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 , зареєстрував за ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційних скарг колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Оскаржувані судові рішення в повній мірі не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до якої вони мають ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції на час укладення договору іпотеки сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
 
Колегія суддів уважає доводи касаційної скарги нотаріуса щодо того, що належним відповідачем у даній справі є ПАТ КБ «ПриватБанк», обґрунтованими. 
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі         № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме  з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                  № 523/9076/16-ц (пункт 40). Від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/І6-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».
 
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у ОСОБА_1 є саме з АТ КБ «ПриватБанк» з приводу порушення ним права власності на квартиру внаслідок дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо реєстрації за ним такого права. З урахуванням того, що ОСОБА_1 заявив позов до неналежного відповідача - приватного нотаріуса, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову до приватного нотаріуса є помилковими.
 
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційних скарг та скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову до приватного нотаріуса.
 
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційні скарги адвоката Крапівцевої Олени Олександрівни, яка діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», адвоката Бута Олексія Володимировича, який діє в інтересах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, задовольнити. 
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування рішення про вчинення реєстраційних дій, відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                           В. І. Крат
 
Судді                                                                                                        Н. О. Антоненко
                        
                                                                                                                  В. І. Журавель
 
                                                                                                                  Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                                  М. М. Русинчук