ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 810/5236/13-а
адміністративне провадження № К/9901/4821/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишневеміськреконструкція» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про скасування постанов, за касаційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду у складі судді Брагіної О.Є. від 15.09.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Твердохліб   В.А., Бужак Н.П., Костюк Л.О. від 22.12.2015,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вишневеміськреконструкція» (далі - Товариство, позивач) звернулося з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (далі - Інспекція ДАБК, відповідач), у якому просило скасувати постанови №№З-3008/1; З-3008/2; З-3008/3 від 30.08.2013 про накладення на позивача штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності (далі - спірні постанови).
2.           У позові наводились аргументи про те, що спірні постанови прийняті за наслідками перевірки, проведеної з порушенням встановленої законом процедури, а відображені у них дані про те, що справа про правопорушення у сфері містобудівної діяльності розглядалась за участю суб`єкта містобудування, не відповідають дійсності.
3.          Окрім цього, позивач заперечував наявність порушень законодавства, які відображені в акті перевірки, оскільки вважає, що ним не було вчинено дій (допущено бездіяльність), яка утворює склад правопорушення у сфері містобудівної діяльності, передбачений статтями 34, 36 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин). З цього приводу Товариство зазначало, що не допускало виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, забезпечення замовником здійснення технічного нагляду, а також забезпечення замовником здійснення авторського нагляду.
4.          У зв`язку з наведеним, позивач наголошував на незаконності спірних постанов.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
5.          Справа розглядалась судами неодноразово.
6.          Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2015, зміненою ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015, позов задоволено та скасовано спірні постанови.
7.          Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача не було повідомлено про намір проведення позапланової перевірки, у часті в якій уповноважений представник Товариства, як наслідок, не приймав, оскільки не був обізнаний про таку.
8.          До того ж, складені за наслідками проведеної перевірки акт, припис і протоколи Товариство не отримувало, і це не спростовано відповідачем у ході розгляду справи.
9.          У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце доведені факти порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, а саме - не забезпечення участі представника ТОВ «Вишневеміськреконструкція» під час проведення перевірки, а також не ознайомлення уповноваженої особи суб`єкта містобудування з результатами державного архітектурно-будівельного контролю.
10.          При цьому, як з`ясовано судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи у Товариства наявні документи щодо авторського і технічного нагляду на об`єкті будівництва, стосовно якого проводилась перевірка, що не заперечив представник відповідача у судовому засіданні, однак такі документи не могли бути подані перевіряючим у зв`язку з відсутністю при проведенні перевірки уповноваженого представника позивача.
11.          Суд апеляційної інстанції також підтвердив наявність у позивача діючого у період спірних правовідносин дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва.
12.          Вирішуючи цей спір суди, окрім іншого, зазначали, що відображені у спірних постановах дані про присутність позивача при розгляді справи про порушення у сфері містобудування, не відповідають дійсності, оскільки, як свідчать встановлені обставини цієї справи, директор ТОВ «Вишневеміськреконструкція» не був присутній на засіданні комісії при ухваленні оскаржуваних рішень.
13.          Зважаючи на усі вищевикладені обставини у сукупності, а також враховуючи вимоги законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувані Товариством постанови є необґрунтованими і протиправними, отже підлягають скасуванню.
14.          З такими висновками суду першої інстанції в цілому погодився апеляційний суд, однак вказав на необхідність зміни прийнятої ним постанови шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання, як на доказ у справі, на пояснення представника відповідача, наданого під час судового засідання 25.10.2013 та на показання свідка - начальника інспекційного відділу №4, допитаного в судовому засіданні 25.10.2013.
15.          На обґрунтування вищезазначеної позиції апеляційний суд навів мотиви про те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення посилався, як на доказ, на пояснення представника відповідача, які надані в судовому засіданні 25.10.2013 та на показання свідка - начальника інспекційного відділу №4, допитаного у цьому ж судовому засіданні при розгляді справи Київським окружним адміністративним судом під головуванням судді Брагіної О.Є.
16.          Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2015 постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
17.          Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції порушено вимоги статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо безпосереднього дослідження доказів, оскільки вказані пояснення не надавались, а допит свідка не проводився безпосередньо судом, який постановив оскаржуване судове рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
18.          Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати і відмовити у задоволенні позову.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19.          Як випливає з встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи, на виконання вимог листа Управління СБУ в Київській області   від 20.06.13 №52/27-671, яким відповідача було зобов`язано провести перевірку ТОВ "Вишневеміськреконструкція" на предмет дотримання норм будівельного та земельного законодавства України, усунення наявних порушень та приведення будівництва відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі направлення від 16.07.2013 Інспекцією ДАБК у Київській області була проведена позапланова перевірка позивача на предмет дотримання вимог містобудівного законодавства при будівництві житлового комплексу "Акварель" по вул. Л. Українки в м. Вишневому Київської області у період з 16.07.2013 по 22.07.2013.
20.          Зазначена перевірка проводилась посадовою особою відповідача виключно візуальним спостереженням та дослідженням об`єкта будівництва.
21.          За результатом проведення вказаної перевірки посадовими особами Інспекції було складено Акти перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, ДБН та стандартів від 22.07.2013, в яких зафіксовано порушення позивачем вимог статей 34, 36 Закону №3038-VI. Крім того, під час проведення перевірки було встановлено факт виконання будівельних робіт з реконструкції Третьої черги Мікрорайону житлових будинків і громадських будівель на об`єкті будівництва без забезпечення здійснення авторського та технічного нагляду.
22.          На підставі висновків, викладених в Актах перевірки, відповідачем 20.08.2015 було оформлено протоколи №1-Л-З-2008/1163; 1-Л-З-2008/1164; 1-Л-З-2008/1165 від 20.08.2013 про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та винесено припис №С-2008/4 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, технічними умовам та іншим нормативно-правовим актам.       
23.          За результатом розгляду матеріалів про правопорушення у сфері містобудівної діяльності посадовою особою Інспекції було винесено постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.08.2013 №З-3008/1, №З-3008/2, №З-3008/3, відповідно до яких на ТОВ "Вишневеміськреконструкція" було накладено штрафи в загальному розмірі 196137 гривень.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
24.          В обґрунтуванні вимог касаційної скарги зазначається, що під час проведення Інспекцією ДАБК позапланової перевірки Товариством не було представлено документів, які б свідчили про здійснення на об`єкті будівництва авторського і технічного нагляду й це, на переконання відповідача, вказує на допущення позивачем порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
25.          Крім того, відповідач стверджує, що під час проведення перевірки було встановлено виконання позивачем будівельних робіт з добудови нежитлових приміщень без отримання відповідного документа, який дає право на це.
26.          Натомість, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки вищенаведеним фактам і не з`ясували обставин справи щодо цього.
27.          Скаржник також наполягає на тому, що жодним актом законодавства на орган архітектурно-будівельного контролю не покладено обов`язок повідомляти суб`єктів містобудування про проведення позапланових перевірок, а тому вважає помилковими висновки судів стосовно порушення Інспекцією ДАБК процедури проведення перевірки.
28.          Поряд із цим відповідач вказав, що відсутність позивача під час розгляду матеріалів перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не може слугувати підставою для скасування спірних постанов, оскільки, на думку скаржника, навіть недотримання ним порядку здійснення позапланового заходу державного архітектурно - будівельного контролю не може свідчити про протиправність перевірки в цілому та жодним чином не спростовує висновків, викладених в акті перевірки, не звільняє суб`єкта містобудування від встановленої законом відповідальності.
29.          У запереченнях на касаційну скаргу Товариство наполягає на законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, оскільки вважає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи стосовно порушення відповідачем порядку проведення позапланової перевірки дійсно мали місце.
30.          Товариство також зауважило, що відповідно до вимог процесуального закону обов`язок доказування правомірності дій та/або законності рішень суб`єкта владних повноважень покладається саме на останнього, однак у даному випадку відповідач не довів факту наявності порушень, виявлених перевіркою, а також дотримання ним положень законодавства, як при фіксації нібито виявлених ним порушень, так і при накладенні на позивача штрафів.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
31.          Так, відповідно до частини першої статті 41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
32.          Частинами третьою, четвертою вищезгаданої норми Закону №3038-VI також встановлено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації (пункти 2-4 частини четвертої статті 41 Закону №3038-VI).
33.          Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац другий частини першої статті 41 Закону №3038-VI).
34.          Відповідно до статті 41 Закону №3038-VI Урядом України затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі - Прядок №553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності.
35.          Абзацом другим пункту 1 Порядку №553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі - інспекції).
36.          За приписами пункту 5 цього ж Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.
37.          В свою чергу, за змістом пункту 7 Порядку №553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Під час проведення позапланової перевірки посадова особа інспекції зобов`язана пред`явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.
38.          Згідно з положеннями пункту 9 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.
39.          Посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема: складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; (підпункти 2-4 пункту 11 Порядку №553).
40.          Пунктом 12 Порядку №553 також передбачено, що посадові особи інспекції під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані, окрім іншого, у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством.
41.          Своєю чергою, за правилами пункту 13 Порядку №553, суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб інспекції дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб інспекції службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним інспекцією; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного інспекцією за результатами перевірки.
42.          Відповідно до пунктів 16-22 Порядку №553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. 
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис). 
Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в інспекції. 
Акт перевірки підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку та суб`єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. 
Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в інспекції, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. 
Припис підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку. 
Протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України. 
Якщо суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід`ємною частиною такого акта. 
У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа інспекції робить у акті відповідний запис. 
У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням. 
Постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб`єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб`єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в інспекції, яка наклала штраф
43.          Отже, у разі виявлення під час перевірки порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності посадові особи органу держаного архітектурно - будівельного контролю складають акт, у якому фіксуються такі порушення. На підставі акту складається обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також складаються відповідні протоколи, які у встановлений Порядком №533 строк подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
44.          Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що проведення позапланової перевірки Товариства за відсутності його уповноваженого представника не зумовлює її незаконність, й з цього приводу зазначає таке.
45.          Факт проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил без присутності уповноваженої суб`єктом містобудування особи свідчить про допущення грубого, а не формального порушення уповноваженими органами порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, на чому наголошувалось й у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №822/716/16.
46.          Також, Верховний Суд сформулював правову позицію, згідно з якою суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється перевірка, має право бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та за його наслідками отримувати акт перевірки, припис, надавати письмові пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки (постанова Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №208/6557/16-а(2-а/208/219/16).
47.          За таких умов акт перевірки, складений за відсутності суб`єкта містобудування чи його уповноваженого представника, не може бути підставою для складання протоколу, припису та постанови про накладення штрафу на нього, оскільки це є порушенням прав суб`єкта містобудування бути присутнім під час проведення перевірки, подавати заперечення на акт перевірки та надавати пояснення з приводу нібито встановлених порушень. Порушення процедури проведення перевірки є достатньої підставою для скасування її результатів.
48.          Цей правовий висновок неодноразово викладений у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №210/3059/17, від 17.07.2019 у справі №822/714/16, від 08.08.2019 у справі №822/712/16, від 08.11.2019 у справі №400/2866/18, від 14.11.2019 у справі №822/680/16.
49.          Надаючи оцінку доводу скаржника про те, що жодним актом законодавства на орган архітектурно-будівельного контролю не покладено обов`язок повідомляти суб`єктів містобудування про проведення позапланових перевірок, колегія суддів зазначає таке.
50.          Дійсно, законодавством не передбачено чіткого порядку попереднього повідомлення суб`єкта містобудування про проведення позапланової перевірки як обов`язкової передумови її проведення, однак, для забезпечення присутності уповноваженого представника під час проведення такої, відповідач в рамках підготовки до проведення позапланової перевірки повинен вчинити дії щодо повідомлення суб`єкта містобудування про її проведення. У випадку необізнаності суб`єкта містобудування про намір контролюючого органу провести перевірку, що врешті унеможливило реалізацію ним права на участь у її здійсненні, таку не можна визнати законною.
51.          Такий висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №822/681/16.
52.          Колегія суддів звертає увагу, що згідно з усталеною правовою позицією, неодноразово висловленою, як Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №821/1157/16, від 05.02.2019 у справі №2а-10138/12/2670, від 04.02.2019 у справі №807/242/14, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
53.          Аналогічний підхід до застосування норм матеріального права продемонстрував Верховний Суд й у постановах від 23.01.2018 у справі №804/12558/14 та від 21.05.2020 у справі №208/6557/16-а(2-а/208/219/16), де вказував, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
54.          Схожу правову позицію висловив Верховний Суд і в постанові від 26.02.2020 у справі №826/7847/17, де зазначив, що нормами Закону №3038-VI та Порядку №553, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю. Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення позапланової перевірки та оформлення її результатів, які створюють для суб`єкта містобудування юридичні наслідки. Невиконання органами державного архітектурно-будівельного контролю вимог законодавця щодо порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю призводить до визнання перевірки незаконної та відсутності правових наслідків такої.
55.          У справі, яка розглядається, суди встановили, що Товариство не було проінформоване про намір проведення позапланової перевірки, внаслідок чого не мало змоги забезпечити участь уповноваженої особи (представника) суб`єкта містобудування у її проведенні.
56.          Перевірка здійснювалась за відсутності уповноваженого представника Товариства, що не заперечується учасниками справи.
57.            Це унеможливило реалізацію позивачем наявних у нього процедурних гарантій під час здійснення такого заходу державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема, не дало змогу ознайомитись з підставами перевірки, надати пояснення, документи, довідки тощо у ході її проведення на спростування нібито виявлених порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності. Внаслідок вищевказаного, що також підтвердилось судовим розглядом справи, позивача не ознайомлено з результатами позапланової перевірки, проігноровано його право надавати заперечення на акт перевірки, а також пояснення щодо суті виявлених порушень при складанні відносно Товариства протоколів.
58.          Колегія суддів звертає увагу й на те, що порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначає стаття 4 Закону України від 14.10.1994 №208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (далі - Закон №208/94-ВР в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), згідно з положеннями частини першої якої порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.
59.          На виконання вищеназваної статті Закону №208/94-ВР Кабінет Міністрів України постановою від 06.04.1995 №244 затвердив Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, за змістом пункту 4 якого підставою для розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є відповідний протокол, складений посадовою особою інспекції за результатами перевірки.
60.          Ураховуючи доведений судовим розглядом факт, що перевірка була здійснена Інспекцією ДАБК з порушенням визначеного законом порядку її проведення, без дотримання процедурних гарантій Товариства, складені за її наслідками протоколи не можуть мати юридичних наслідків та беззаперечно свідчити про наявність підстав для розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
61.          До того ж, у ході судового розгляду цієї справи відповідач, на якого згідно з положеннями процесуального закону покладено обов`язок доказування законності прийнятих ним рішень, не довів факту наявності порушень, зафіксованих у акті перевірки. Натомість, суди ж попередніх інстанцій, які неодноразово розглядали цю справу, встановили, що будівельні роботи здійснювались Товариством на підставі чинного дозволу на виконання таких робіт, а під час створення об`єкта архітектури, стосовно якого проводилась перевірка, позивачем було забезпечено ведення авторського і технічного нагляду.
62.          Колегія суддів відзначає, що, зважаючи на встановлені у частині третій статті 341 КАС України межі перегляду судом касаційної інстанції, цей суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
63.          Крім цього, як випливає з аналізу статті 24, частини четвертої статті 328 КАС України, касаційний суд є відповідальним за перегляд судових рішень судів попередніх інстанцій на предмет законності. До його повноважень не входить встановлення та дослідження доказів, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання права.
64.          У справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03)   Європейський суд з прав людини підкреслює, що «право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції , має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (п. 40). 
65.          За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірні постанови є незаконними і підлягають скасуванню.
66.          На користь вищевказаного свідчить й те, що як встановлено під час розгляду цієї справи і не заперечується відповідачем, у спірних постановах відображено  недостовірну інформацію стосовно участі Товариства у розгляді справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, оскільки це не відповідає дійсним обставинам.
67.          Більше того, як випливає з встановлених судами обставин, позивач навіть не був повідомлений про розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у межах яких прийняті спірні постанови, позаяк відповідних протоколів або інших документів, у яких вказано відомості про день, час та місце розгляду такої справи Товариство не отримувало.
68.          Наведені ж у касаційній скарзі мотиви таких висновків не спростовують, оскільки не містять належних, вагомих і беззаперечних аргументів, доводів та міркувань, які б могли поставити під сумнів встановлені судовим розглядом факти, обставини й свідчили про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та/або порушення норм процесуального права.
69.          Разом з тим, відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
70.          Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
71.          Статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
72.          Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.
73.          Крім цього, у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (…). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
74.          Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
75.          При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
76.          Суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
77.          Ураховуючи викладене, Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень, визначених статтею 341 КАС України, не виявив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.
78.          Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                                                                 Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                                                                                                                                                                 Я.О. Берназюк

                                                                                                                                                                                                                                                                                            І.В. Желєзний