ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 серпня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 726/1392/16-ц
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Перепелюк І.Б., Лисак І.Н..
секретар Тодоряк Г.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання права іпотеки та застосування до сторін наслідків нікчемності правочину, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Проскурняк І.Г.),-

ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про визнання Договору про розірвання Договору іпотеки №56/12іп-1 від 05.10.2007 року недійсним та застосування наслідків його недійсності до  ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.
Свої вимоги обґрунтовували тим, що 05.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - ІНВЕСТБАНК» з однієї сторони та ОСОБА_2 , ТОВ «Фараон ЛТД» та ОСОБА_1 з іншої, укладено Кредитний договір №56/12, відповідно до умов якого позичальникам було відкрито мультивалютну кредитну лінію та надано кредит у гривнях та доларах США в межах загального відкритого ліміту заборгованості за кредитною лінією у розмірі 7 500 000,00 гривень строком до 04.10.2012 року, а позичальникизобов`язувались повернути кошти 
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/568/20 

кредиту у строки, визначені у Графіках встановлення та зменшення лімітів заборгованості за кредитною лінією, сплатити проценти за користування ними та виконанні інші зобов`язання, передбачені договором.
В якості забезпечення повернення кредиту, між АКБ «ТАС ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 , крім договору поруки, 05.10.2007 року №56/12/П-1 укладений 05.10.2007 року з фізичною особою ОСОБА_3 , забезпечувалась також Договором іпотеки №56/12/іп-1, посвідченим 05.10.2007 року нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №12694, згідно яким в іпотеку банку були передані нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 5662,0 кв.м., що належать на праві власності ОСОБА_1 ..
Обтяження зазначеного нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Державному реєстрі іпотеки 05.10.2007 року за реєстровим номером 5790454 (із перенесенням у подальшому запису про іпотеку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №8910570 від 02.03.15р.). Крім того, у зв`язку з посвідчення Іпотечного договору, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. 05.10.2007 року було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна. 
В подальшому, правонаступником АКБ «ТАС ІНВЕСТБАНК» став ЗАТ «Сведбанк Інвест», яке змінило своє найменування на ПАТ «Сведбанк». Відповідно до п.1.1 Статуту ПАТ «Омега Банк», Публічне Акціонерне товариство «Омега Банк» є правонаступником АТ «Сведбанк».
На підставі Договору купівлі продажу прав вимоги №5 від 14.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2035, права вимоги ПАТ «ОМЕГА БАНК» за Кредитним договором та договорами забезпечення до нього було відступлено на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».
В подальшому банком було укладено договір відступлення права вимоги №56/12 від 26.09.2014 року між АТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІПОТЕКА КРЕДИТ» відповідно до умов якого Банк відступив ТОВ «ФК «ІПОТЕКА КРЕДИТ» належні йому майнові права за Кредитним договором, та 02.03.2015 року був укладений Договір про розірвання Договору іпотеки №56/12-іп-1, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. 05.10.2007 року за реєстровим №12694, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №625.
Відповідно до умов Договору про розірвання договору іпотеки сторони домовилися за взаємною згодою достроково розірвати Договір іпотеки №56/12іп-1. Згідно пунктів 1.5-1.7 Договору відступлення, ціна відступлення права вимоги становить 4 250 000,00 гривень, яку ТОВ «ІПОТЕКА КРЕДИТ» зобов`язалась сплатити Банку не пізніше 01.03.2015 року. З моменту перерахування вказаних коштів новий кредитор повністю замінює первісного кредитора у основному зобов`язанні та отримує всі його права, що виникають з договорів, укладених в забезпечення виконання боржником зобов`язань за Основним зобов`язанням.
Згідно даних обліку Банку, станом на день переходу до Нового кредитора права вимоги 26.02.2015 року загальна сума кредиторських вимог до Позичальників за Кредитним договором становить еквівалент 42 920 308,13 грн., в тому числі за кредитом ТОВ «Фараон ЛТД»- 3 464 850, 95 гривень (2 041 668,00 гривень за основним боргом та 1 423 182,95 гривень за процентами за користування кредитом) та за кредитом ОСОБА_2  1 312 519,49 доларів США (833 256,26 доларів США за кредитом основним боргом та 479263,23 доларів США за процентами за користування кредитом) і 66517,59 гривень заборгованість за комісіями. Ціна відступлення права вимоги була визначена без залучення суб`єктів оціночної діяльності. Крім того, 26.01.2015 року структурним підрозділом Банку Управлінням оцінки та моніторингу заставного майна був складений експертний висновок щодо оцінки предмета іпотеки, що є забезпеченням за Кредитним договором, відповідно до якого нерухоме майно було оцінено у 12 202 102,00 гривень. Таким чином, Банк уклавши Договір відступлення, здійснив відчуження майна за ціною, нижчою від звичайної (сума оплати на 90 % відрізняється від вартості майнових прав).
На підставі наказу №67 від 11.03.15 року було створено комісію з перевірки правочинів за кредитними операціями. За результатами роботи вказаної комісії, оформленої Протоколом №38 від 10.08.2015 року було виявлено ознаки нікчемності, передбачені ч.3 ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема наступних договорів:
Договору про відступлення права вимоги від 26.09.2014 року №56/12, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит»; Договору від 02.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. про розірвання Договору іпотеки №56/12/іп-1 від 05.10.2007 року; Договору від 02.03.2015 року про розірвання Договору поруки від 05.10.2007 року №56/12/п-1 укладеного з ОСОБА_3 .. Листами від 11.08.2015 року відповідач, позичальники, а також поручителі були повідомлені про нікчемність договору.
Протягом періоду, охопленого перевіркою Банк уклав правочини, спрямовані на припинення дії договорів, укладених у забезпечення Кредитного договору, а саме: Договір від 02.03.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №625 про розірвання Договору іпотеки №56/12/іп-1, укладеного з ОСОБА_1 та посвідченого 05.10.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №12694 та Договір від 02.03.2015 року про розірвання Договору поруки від 05.10.2007 року №56/12/п-1 укладеного з ОСОБА_3 , через укладення яких були припиненні правовідносини за відповідними Договорами іпотеки та поруки. Внаслідок вчинення вказаних правочинів, обтяження іпотекою Банку нерухомого майна було припинено та Банк втратив високоліквідне забезпечення за Кредитним Договором.
Крім того, правомірність висновків відносно наявності ознак нікчемності договору відступлення права та договору про розірвання договору поруки підтверджується Звітом Аудиторської фірми «ІНТЕР АУДИТ» та було встановлено, що за даними обліку АТ «Дельта Банк» в період з 03.03.2014 року по 03.03.2015 року укладались Договори відступлення права вимоги без проведення оцінки загальної вартості заборгованості.
На підставі п.2 Договору про розірвання Договору іпотеки, державним реєстратором приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Козловою Н.В. 02.03.2015 року були прийняті рішення про припинення іпотеки та про припинення обтяження. На підставі вказаних рішень державного реєстратора, було припинено іпотеку нежитлових будівель та споруд (зареєстровану в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 5790454 від 05.10.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу у зв`язку з посвідченням 05.10.2007 року Договору іпотеки №56/12/іп-1, серія та №1269 та заборону відчуження нежитлових будівель та споруд (зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 5790358 від 05.10.2007 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу у зв`язку з посвідченням 05.10.2007 року Договору іпотеки №56/12/іп-1, серія та №1269).
У новій редакції позовної заяви поданої 09.09.2019 року представник позивача змінив предмет позову і просив визнати за ПАТ «Дельта Банк» право іпотеки (право іпотекодержателя) на нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 5662,0 кв.м., належні на праві власності іпотекодавцеві  ОСОБА_1 , що виникло на підставі Договору іпотеки №56/12/іп-1, посвідчений 05.10.07 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №12694 та набутого Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (ідентифікаційний код 34047020) на підставі Договору купівлі продажу прав вимоги №5 від 14.08.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2035. Застосувати до відносин сторін наслідки недійсності нікчемного правочину Договору, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №19728849 від 02.03.2015 року про реєстрацію припинення іпотеки зареєстрованої у Державному реєстрі іпотек 05.10.2007 року за реєстраційним номером 5790454 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. на підставі Договору іпотеки від 05.10.2007 року за реєстровим №12694 (перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №8910570 від 02.03.2015 року) та поновити запис про іпотеку з моменту його припинення. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №19728532 від 02.03.2015 року про реєстрацію припинення обтяження зареєстрованого у Державному реєстрі іпотек 05.10.2007 року за реєстраційним номером 5790454 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. на підставі договору іпотеки від 05.10.2007 року за реєстраційним номером 12694 (перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №8910573 від 02.03.2015 року) та поновити запис про заборону відчуження предмету іпотеки з моменту його припинення.
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.04.2020 року в  задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ «Дельта Банк» подано апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Свої доводи мотивує тим, що обставини щодо укладення кредитного та іпотечного договорів, а також набуття АТ «Дельта Банк» прав кредитора досліджувались та були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду справи № 901/7085/16 про що безпосередньо зазначено в мотивувальних частинах постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 року та постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 01.08.2019 року, тому вказані обставини встановлені судовим рішенням і повинні бути враховані судом першої інстанції під час вирішення цієї справи.
Обґрунтовуючи заяву про зміну предмету позову банком зазначено, що на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17 концептуально змінено підхід до визначення ефективного способу судового захисту в аналогічних спірних правовідносинах та обставин справи.
Безпідставними є посилання суду першої інстанції про наявність висновку Верховного Суду про відсутність набуття банком права іпотеки, та неукладення в установленому порядку відповідного договору, предметом якого є нерухоме майно, не здійснивши державну реєстрацію в державному реєстрі щодо іпотекодержателя, оскільки у вказаній постанові Верховного Суду не тільки не міститься такого висновку, а навпаки в своїй мотивувальній частині стверджує зворотнє.
Таким чином суд першої інстанції в порушення вимог закону не вирішив дану цивільну справу з урахуванням положень ч.4 ст.82 ЦПК України та встановлених за результатами розгляду господарської справи щодо набуття банком права вимоги за кредитним та іпотечним договорами і повинен був керуватись правовими висновками щодо застосувань права, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 75,85,90 постанови від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17, зокрема щодо перевірки та надання оцінки доводам позивача про нікчемність правочину, внаслідок якого банк втратив право вимоги за іпотечним договором та вирішити спір по суті позовних вимог.
Просить скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.04.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам права.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не набуто права іпотеки - прав іпотекодержателя, не укладено в установленому порядку відповідного договору, предметом якого є нерухоме майно, та не здійснено реєстрацію в державному реєстрі щодо іпотекодержателя.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що відповідають обставинам справи, постановлені з дотриманням норм права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 
Судом встановлено, що 05.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС ІНВЕСТБАНК» з однієї сторони та ОСОБА_2 , ТОВ «Фараон ЛТД» та ОСОБА_1 , з іншої, укладено кредитний договір №56/12. В якості забезпечення проведення кредиту, між АКБ «ТАС ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки №56/125/іп-1 нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в кількості 5 (п`ять одиниць), загальною площею 5662,0 кв.м. Обтяження предмету іпотеки було зареєстровану у Державному реєстрі іпотек 05.10.2007 року, реєстровий номер 5790454. В послідуючому, правонаступником АКБ «ТАС Інвестбанк» став ЗАТ «Сведбанк Інвест», яке змінило своє найменування на АТ «Сведбанк». Відповідно до п.1.1 Статуту ПАТ «Омега Банк» є правонаступником АТ «Сведбанк».
На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №5 від 14.08.2013 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було відступлено право вимоги ПАТ «Омега Банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». 26.09.2014 року між АТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Іпотека кредит» був укладений Договір відступлення права вимоги №56/12, відповідно до умов якого Банк відступив ТОВ «ФК «ІПОТЕКА КРЕДИТ» належні йому майнові права за Кредитним договором. 02.03.2015 року був укладений Договір про розірвання Договору іпотеки №56/12/іп-1. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру прав іпотеки реєстрації наступних кредиторів не відбувались, у державному реєстрі прав містяться відомості стосовно іпотеки лише першого кредитора за кредитним договором №56/12, а саме ТАС «ІНВЕСТ БАНК». 
Згідно Постанови Правління Національного банку України №150 від 02.03.2015 року встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії не платоспроможних, а згідно Постанови Правління Національного банку України №664 від 02.10.2015 року встановлено, що 02.10.2015 року у АТ «Дельта Банк» відкликано банківську ліцензію та згідно Рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 року запроваджено процедуру тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно (а.с.16. 17).
Відповідно до Витягу від 25.12.2015 року з Наказу №67 від 11.03.2015 року Про перевірку правочинів (договорів) АТ «Дельта Банк» встановлено, що комісія виявила правочини (договора), що є нікчемними, а саме: Договір від 02.03.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №625 про розірвання Договору іпотеки №56/12/іп-1, укладений з ОСОБА_1 та посвідчено 05.10.2007 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №12694; Договір від 02.03.2015 року про розірвання Договору поруки від 50.10.2007 року №56/12/іп-1, укладений з ОСОБА_3 та Договір про відступлення права вимоги від 26.09.2014 року №56/12, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІПОТЕКА КРЕДИТ» (а.с.74-76).
Постановою Верховного Суду по справі №910/7085/16 від 01.08.2019 року договір відступлення прав вимоги №56/12 від 26.09.2014 року укладений між АТ «Дельта Банк» та ТзОВ «»Фінансова компанія «Іпотека Кредит» визнаний нікчемним в силу приписів п.1 ч.3 ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Апеляційна скарга банку зводиться до того, що з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №916/3156/17 щодо застосування норма права в аналогічних спірних правовідносинах, ефективним способом судового захисту порушених прав банку є визнання права іпотеки та застосування наслідків недійсності правочину.
У вересні 2019 року банк звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, однак суд першої інстанції без врахування вказаної правової позиції постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про належний спосіб судового захисту своїх порушених прав, однак не погоджується з посиланнями в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та вбачає підстав для його скасування, оскільки в даному випадку суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову АТ «Дельта Банк», оскільки ним не набуто права іпотеки - прав іпотекодержателя, не укладено в установленому порядку відповідного договору, предметом якого є нерухоме майно, та не здійснено реєстрацію в державному реєстрі щодо іпотекодержателя. 
Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою/
Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання.
Статтею 19 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Після видачі заставної зміни і доповнення до іпотечного договору і договору, яким обумовлене основне зобов`язання, можуть вноситися лише після анулювання заставної і видачі нової заставної в порядку, встановленому частиною 4 ст.20 цього Закону.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність змін до договору іпотеки в частині іпотекодержателя ЗАТ «ТАС ІНВЕСТБАНК» та ПАТ «Дельта Банк» , оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вчинення банком державної реєстрації відступлення права у встановленому законодавством порядку.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав іпотеки реєстрації наступних кредиторів не відбувалося, у державному реєстрі прав містяться відомості стосовно іпотеки лише першого кредитора за кредитним договором №56/12, а саме ТАС «ІНВЕСТ БАНК».
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає правильними доводи суду першої інстанції, що жоден з наступних кредиторів не мав речових прав на предмет іпотеки, тому посилання викладені в апеляційній скарзі про набуття банком права іпотеки є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: іпотека.
Відповідно до п.64 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим порядком.
Згідно п.67 Порядку для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник подає також укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав.
Пунктом 72 Порядку передбачено, що у разі проведення державної реєстрації іпотеки примірники витягу з Державного реєстру прав надаються відповідно до вимог цього Порядку заявникові, іпотекодавцеві та іпотекодержателю.
Згідно ст..4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 62, 67 та п.72 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року на підставі договору купівлі продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» повинен був внести зміни до Державного реєстру іпотек, якими б виключався запис про первісного іпотекодержателя та вносився запис про нового іпотекодержателя, однак відповідних доказів матеріали справи н містять.
При цьому колегія суддів зазначає, що договір купівлі-продажу права вимоги №5 від 14.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2035, укладений між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» не підтверджує перехід права іпотеки, на спірне майно до іншої особи, так як на час придбання ПАТ «Дельта банк» права вимоги у ПАТ «Омега Банк», стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень» передбачала, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, вникають з моменту такої реєстрації.
Отже, враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач не набув права іпотеки (прав іпотекодержателя), не укладав у встановленому законом порядку відповідного договору предметом якого є нерухоме майно (предмет іпотеки), не здійснив реєстрацію в Державному реєстрі щодо іпотекодержателя, тому вимога про визнання за ПАТ «Дельта Банк» права іпотеки є безпідставною.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Дата складання повного тексту постанови 26 серпня 2020 року.

Головуючий: А.І. Владичан 

Судді: І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак