УХВАЛА

22 липня 2020 року 
Київ
справа №400/444/19
адміністративне провадження №К/9901/17715/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області
на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року
у справі №400/444/19
за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління  ДФС у Миколаївській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частинах, -

ВСТАНОВИВ:
20 липня 2020 року до Верховного Суду  надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №400/444/19, предметом розгляду якої є вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31 січня 2019 року №00006931406, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства з патентування, обігу готівки, РРО, частково, на суму 3189 грн., №00006941406, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства з патентування, обігу готівки, РРО, частково, на суму 11 434 грн., №00006951406, яким  застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства з патентування, обігу готівки, РРО, частково, на суму 964 338 грн.
Ухвалами Верховного Суду від 06 травня 2020 року та 15 червня 2020 року касаційні скарги податкового органу повернуто з огляду на пункт 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, за нормами якого касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.  
Звертаючись до Суду втретє скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права а саме, пункти 11, 12 статті 3 Закону України від 07 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункт 44.6 статті 44, пункт 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
Доводить, що судами попередніх інстанцій застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №802/2148/13-а, від 09 жовтня 2019 року у справі №808/9397/13-а. 
Також, вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме, те, що ними недосконало проаналізовані доводи сторін та надані ними докази, як того вимагає стаття 242 КАС України.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт перший). 
Суд неодноразово вказував скаржником на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Суди повертаючи дві касаційні скарги зазначали, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
При цьому,  в ухвалах Верховного Суду від 06 травня 2020 року та 15 червня 2020 року Суди зауважили, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Скаржник посилається на те, що суди не врахували постанови Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №802/2148/13-а, від 09 жовтня 2019 року у справі №808/9397/13-а та  не зазначає, яку саме норму права судами застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника, наявний у постановах Верховного Суду. У скарзі викладено обставини справи, процитовано висновки акта перевірки та норми Податкового кодексу України без зазначення, в чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права.  
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.  
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївській області  підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №400/444/19. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Суд вкотре зазначає, що скаржник у касаційній скарзі повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Скаржник повинен чітко вказати, в розрізі кожного із трьох оскаржуваних податкових повідомлень рішень, як актів індивідуальної дії, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку (висновків) щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладеного у постанові (постановах) Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Так, склад правопорушень за які застосовані штрафні (фінансові) санкції окреслений, пунктами 1, 11, 12 статті 3 Закону України від 07 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», натомість звертаючись до постанов Верховного Суду скаржник зазначає виключно на аналіз положень пунктів 44.6, 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, якими приписаний обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів, а обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів прирівнюється до їх відсутності. Тобто йдеться про наскрізну норму для всіх податкових повідомлень рішень, які є предметом оскарження у цій справі.  
Суд визнає, що, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. 
Виходячи із трьох актів індивідуальної дії, є очевидною необхідність доведення підстав касаційного оскарження по кожному із цих податкових повідомлень - рішень, при цьому два із них підпадають під ознаки малозначності та потребують  додаткового обґрунтування відповідно до частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №400/444/19  -  повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                   Р.Ф.Ханова