Номер провадження: 33/813/503/20
Номер справи місцевого суду: 946/8976/19 
Головуючий у першій інстанції Яковенко І. І.
Доповідач Джулай О. Б.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя Джулай О.Б.
за участю:
секретаря судового засідання Подуст Т.П.
захисника Щербакова С.Ю., 
представника потерпілих Канікаєва Ю.О.
законних представників потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Щербакова С.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 10 березня 2020 року, в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 1734 КУпАП, стосовно ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ізмаїлі Одеської області, громадянки України, працюючої вчителем української мови та літератури загальноосвітньої школи №11 І - ІІІ ступенів міста Ізмаїл Одеської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
10 березня 2020 року постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1734 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень та стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник Щербаков С.Ю., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржена постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зважаючи на таке:
- протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, зокрема в протоколі не зазначено: час та місце вчинення адміністративного правопорушення; об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення;
- суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень під час розгляду справи, оскільки самостійно визначив дату, яку необхідно вважати початком вчинення адміністративного правопорушення;
- суд першої інстанції встановив, що адміністративне правопорушення має триваючий характер, однак не встановив дату виявлення адміністративного правопорушення;
- матеріали справи не містять докази спричиненої психологічної шкоди потерпілим;
- рішення суду постановлено на доказах, з якими ОСОБА_3 не мала можливості ознайомитись та надати свої обґрунтовані пояснення.
На підставі викладеного захисник Щербаков С.Ю. просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі та скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 10 березня 2020 року, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 , за ч. 1 ст. 1734 КУпАП на підставі п.1) ч.1 ст. 247 - в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду. 
В судовому засіданні захисник Щербаков С.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник потерпілих  Канікаєв Ю .О.  та законні представники потерпілих  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили постанову залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та письмові пояснення потерпілих, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Частиною 1 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.
Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_3 , суддею, відповідно до положень ст. ст. 245; 251; 252; 280 КУпАП, було повно, всебічно та неупереджено встановлені всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені суддею суду першої інстанції в їх сукупності.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 173-4 КУпАП встановлює відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.
Визначення поняття «булінг», передбачає довготривалий процес усвідомленого жорстокого поводження, фізичного або психічного впливу з боку індивіда або групи по відношенню до іншого індивіда, який не здатен себе захистити в даній ситуації, або умисну, систематично повторювану та агресивну поведінку, що включає нерівність соціальної влади або фізичної сили, або як соціальну систему, яка включає переслідувача, жертву, а також сторонніх спостерігачів. 
Основною характеристикою булінгу є емоційне приниження, образа почуттів людини, висловлювання принизливих оцінок щодо іншої людини, що призводить до виключення її з групи. Ознаки булінгу, зокрема, це - емоційне приниження, що включає вербальні і невербальні способи вираження; продовження емоційно образливої і принизливої поведінки впродовж тривалого періоду; непривітна і недовірлива поведінка; втручання у приватне життя людини; погіршення психологічного і фізичного стану людини, на яку спрямована агресія; намір завдати шкоду іншій людині, що дозволяє чи сприяє, щоб ця людина пережила травмуючі події, та інше. Всі дії, які утворюють булінг, попри їх різноманіття, мають спільні риси: 1) дисбаланс влади, тобто кривдник та жертва обов`язково різні за соціальним статусом, фізичною чи психологічною адаптованістю до середовища, тощо; 2) намір нашкодити, тобто кривдник навмисно викликає емоційний або фізичний біль у потерпілого, насолоджується спостерігаючи; 3) погроза подальшої агресії, тобто кривдник і жертва розуміють, що це не перший і не останній випадок знущання. Тобто, істотними ознаками булінгу є системність такого цькування та чітке розмежування ролей.
Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що в період часу з 23 січня по 13 грудня 2019 року, учасник освітнього процесу - вчитель української мови та літератури ЗОШ № 11 ОСОБА_3 систематично здійснювала психологічне насильство, цькування відносно учнів спочатку 8-А класу, а згодом і 9-А класу ЗОШ № 11 неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в результаті чого ОСОБА_8 була заподіяна шкода психічному здоров`ю, а потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю, чим вчинила булінг (цькуванння).
Вказані обставини підтверджуються зібраними по справі доказами, дослідженими суддею.
Зокрема, показаннями потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які будучі допитаними в суді першої інстанції пояснили, що ОСОБА_3 протягом 2019 року, починаючи, як мінімум з 23 січня 2019 року, будучи учасником освітнього процесу, а саме вчителем української мови та літератури, а також класним керівником систематично вчиняє діяння, які полягають у психологічному насильстві стосовно неповнолітніх учнів, а саме у словесних образах та висловлюваннях принизливого характеру на адресу неповнолітніх, заниженні або не занесенні оцінок у класний журнал, вигадуванні прізвиська учню, розголошення конфіденційних розмов з неповнолітніми, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілих. 
Недовіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності показань потерпілих у суду апеляційної інстанції підстав немає, їх показання є послідовними та логічними і узгоджуються з іншими доказами по справі.
Зокрема, вказані обставини також підтверджують періодичні та численні звернення потерпілих та їхніх батьків, а також дані, надані адміністрацією ЗОШ № 11.
Так, відповідно до заяв на ім`я директора школи № 11 ОСОБА_12 : ОСОБА_13 від 08.11.2019 р. (т. 1 а.с. 7), ОСОБА_14 від 05.11.2019 р. (т. 1 а.с. 9-10), батьки звертаються з проханням звернути увагу на поведінку ОСОБА_3 , яка постійного цькує та принижує їх дітей та учнів класу, безпідставно погрожує соціальною службою та виключенням зі школи, чим наносить психологічну травму їх дітям.
Батьки потерпілих: ОСОБА_14 (мати ОСОБА_7 ), ОСОБА_13 (мати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ), ОСОБА_15 (мати ОСОБА_10 ), ОСОБА_16 (мати ОСОБА_17 ) 12.11.2019 р. зверталися на адресу голови Ізмаїльської міської ради, керівника відділу освіти Ізмаїльської міської ради та прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури з повідомленням про те, що ОСОБА_3 систематично принижує честь та гідність дітей, а саме: під час уроків у принизливій та образливій формі обговорює, хто із дітей в чому одягнений та як виглядає; навмисно підмовляє дітей не дружити з окремими учнями класу, через що цим учням нанесена психологічна травма, вони стали ізгоями у класі (т. 1 а.с. 6).
Учні 9-А класу, в тому числі потерпілі, 13 грудня 2019 року звернулися зі спільною заявою на ім`я директора школи № 11 ОСОБА_12 , в якій повідомили про те, що ОСОБА_3 , яка є їх класним керівником, у своїх діях відносно них використовує психологічний терор, залякування, цькування, погрози, підвищує голос, дає своїм учням прізвиська глузливого характеру, намовляє інших дітей та вчителів проти певної групи класу. В підтвердження цього в заяві учні наводять ситуацію, в якій ОСОБА_3 придумала ОСОБА_10 прізвисько « ОСОБА_10 » та неодноразово називала його так у присутності інших учнів. Також вона безпідставно погрожувала дітям свого класу соціальною службою та позбавленням їхніх батьків батьківських прав (т. 1 а.с. 11 - 13).
Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями директора школи ОСОБА_20 , які долучені до вказаного вище протоколу та зі змісту яких вбачається, що у ОСОБА_3 є дійсно неприязне відношення до потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . З січня 2018 року до теперішнього часу ОСОБА_3 принижує, ображає та психологічно давить на цих учнів. Вищезазначена інформація їй стала відома з ряду скарг учнів та їхніх батьків. Вона, як директор школи, намагалася вплинути на поведінку ОСОБА_3 шляхом бесід, зібрань, пропонувала їй змінити класне керівництво, але вона постійно відмовлялась та надалі мала до неї упереджене та неприязне відношення.(т. 1 а.с. 18) 
При цьому, обставини конфлікту ОСОБА_3 з ученицями 9-А класу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 були предметом обговорення під час бесід згідно даним відповідних протоколів від 31.01.2019 р. та від 08.11.2019 р. (т. 1 а.с. 39, 40), в яких ОСОБА_3 підтверджує, що в 9-А класі загострені відносини між учнями та класним керівником.
Наведені письмові матеріали узгоджуються між собою, як і з вказаним вище адміністративним протокол стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 1734 КУпАП, та доповнюють один одного.
Суд першої інстанції, при дослідженні наведених доказів, надав їм належну та мотивовану оцінку в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 дійсно вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-4 КУпАП, яке полягало в психічному насильстві над учнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в результаті чого ОСОБА_8 була заподіяна шкода психічному здоров`ю, а потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю, чим вчинила булінг (цькування). З вказаним висновком суду також погоджується і апеляційний суд.

1.Доводи апеляційної скарги стосовно того, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, зокрема в протоколі не зазначено: час та місце вчинення адміністративного правопорушення; об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.
Так відповідно до положень ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до ст.256 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.
При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1ст. 173-4 КУпАП.
З аналізу вказаних положень та протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що протокол відповідає зазначеним вимогам, в ньому зазначено: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ; місце вчинення - ЗОШ № 11 м. Ізмаїла; час вчинення - з січня 2018 року по 13 грудня 2019 року; суть адміністративного правопорушення - а саме те, що учасник освітнього процесу - вчитель української мови та літератури ЗОШ № 11 ОСОБА_3 - кожного навчального дня здійснює психологічне насильство, цькування відносно учнів 9-А класу ЗОШ № 11 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в результаті чого їм була заподіяна шкода психічному і фізичному здоров`ю, чим вчинила боулінгу, здійснена правова кваліфікація таких протиправних дій - за ч.1 ст. 173-4 КУпАП, протокол підписаний особою, яка його склала, і ОСОБА_3 , в ньому зазначено про роз`яснення ОСОБА_3 положень ст. 268 КУпАП. (т. 1 а.с. 4).

2. Стосовно посилань захисника на те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень під час розгляду справи, оскільки самостійно визначив дату, яку необхідно вважати початком вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд критично оцінює і не приймає до уваги.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що адміністративна відповідальність за булінг (цькування) запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії булінгу (цькуванню)», від 18 грудня 2018 року, шляхом доповнення статтею 1734 КУпАП. Зазначений закон набрав чинності 19 січня 2019 року, у зв`язку з чим ОСОБА_3 підлягає відповідальності за статтею 1734 КУпАП виключно за вчинені нею дії, починаючи з 19 січня 2019 року, а тому період до 19 січня 2019 року не може бути предметом даного судового розгляду.
Такий висновок судді суду першої інстанції є законним і апеляційний суд з цим висновком погоджується.
Відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні-не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що дата виявлення адміністративного правопорушення є 15.11.2019 року, оскільки моментом виявлення триваючого адміністративного правопорушення може вважатися лише його виявлення компетентним органом. Тобто, стягнення за такі адміністративні правопорушення може бути накладене у термін не пізніше, як через три місяці з дня його виявлення при проведенні перевірок.
Відповідно до матеріалів справи датою виявлення факту булінгу є 13.12.2019 року (дата складання і підписання доповідної записки «Про результати розгляду колективної заяви батьків учнів 9-А класу ЗОШ №11 щодо здійснення вчителькою української мови та літератури ОСОБА_3 « Булінгу по відношенню до їх дітей») (а.с.44-46), а датою накладання адміністративного стягнення є 10.03.2020 року.
Аналізуючи зазначене, на думку апеляційного суду, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності в межах строку накладання адміністративних стягнень.
Суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, ретельно дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову та не вийшов за межі своїх повноважень. 

3. Апеляційний суд не приймає до уваги та відхиляє доводи апеляційної скарги стосовного, того, що матеріали справи не містять докази спричиненої психологічної шкоди потерпілим.
Пунктом 3 Порядку реагування на випадки булінгу ( цькування), затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України « Деякі питання реагування на випадки булінгу (цькування) та застосування заходів виховного впливу в закладах освіти» від 28 грудня 2019 року № 1646 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2020 року за № 111/34394 передбачено, що проявами, які можуть бути підставами для підозри в наявності випадку булінгу (цькування) учасника освітнього процесу в закладі освіти, є  : замкнутість, тривожність, страх або, навпаки, демонстрація повної відсутності страху, ризикована, зухвала поведінка;  неврівноважена поведінка;  агресивність, напади люті, схильність до руйнації, нищення, насильства;  різка зміна звичної для дитини поведінки;  уповільнене мислення, знижена здатність до навчання;  відлюдкуватість, уникнення спілкування;  ізоляція, виключення з групи, небажання інших учасників освітнього процесу спілкуватися;  занижена самооцінка, наявність почуття провини;  поява швидкої втомлюваності, зниженої спроможності до концентрації уваги;  демонстрація страху перед появою інших учасників освітнього процесу;  схильність до пропуску навчальних занять;  відмова відвідувати заклад освіти з посиланням на погане самопочуття;  депресивні стани;  аутоагресія (самоушкодження);  суїцидальні прояви;  явні фізичні ушкодження та (або) ознаки поганого самопочуття (нудота, головний біль, кволість тощо);  намагання приховати травми та обставини їх отримання;  скарги дитини на біль та (або) погане самопочуття; пошкодження чи зникнення особистих речей; вимагання особистих речей, їжі, грошей; жести, висловлювання, прізвиська, жарти, погрози, поширення чуток сексуального (інтимного) характеру або інших відомостей, які особа бажає зберегти в таємниці;  наявність фото-, відео- та аудіоматеріалів фізичних або психологічних знущань, сексуального (інтимного) змісту;  наявні пошкодження або зникнення майна та (або) особистих речей.
При цьому в ході судового розгляду на підставі досліджених доказів достовірно встановлено, що поведінка потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 очевидно мала прояви, які свідчили про існування булінгу (цькування) учасника освітнього процесу в закладі освіти, зокрема, тривожність, неврівноваженість, ізоляція, занижена самооцінка, відмова відвідувати заклад освіти, тощо. 
Враховуючи наведені вище доводи, твердження апелянта про те, що відсутні докази спричинення психологічної шкоди потерпілим, є необґрунтованим та спростовуються матеріалами справи та доказами, отриманими судом першої інстанції безпосередньо під час судового розгляду та перевіреними в апеляційній інстанції.
В ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що у відносинах кривдник (булер) - потерпілі (жертви булінгу) мали місце явні ознаки булінгу, як то словесні образи, приниження, ігнорування потреб дитини, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, і, враховуючи строки конфліктної ситуації, яка мала місце ще з 23 січня 2019 року і тривала до 13 грудня 2019 року, є підстави стверджувати про системність булінгу. 
Між тим, Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 р.) проголошує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист законом від такого втручання або посягання (стаття 16)
Відповідно до ч.1ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. № 2402-IIІ, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

4.Не погоджується апеляційний суд також з доводами захисника про те, що деякі докази були відомі стороні потерпілих на час складання протоколу про адміністративне правопорушення і перешкод у їх наданні у потерпілих не було.
Так, у відповідності до ч.2 ст.269 КУпАП потерпілий, якими в даному випадку є неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , мають право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката тощо. При цьому, згідно ч.1,3 ст.270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники). Законні представники та представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу.
Таким чином, представники потерпілих мають процесуальне право заявляти клопотання, зокрема про долучення документів, які стосуються суті розгляду справи.
Крім цього, в справі відсутні будь-які докази того, що в суді першої інстанції, з боку ОСОБА_3 висувались заперечення проти долучення та дослідження цих доказів. 
Тому доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду постановлено на доказах, з якими ОСОБА_3 не мала можливості ознайомитись та надати свої обґрунтовані пояснення є необґрунтованими, з огляду на відповідні положення Закону.
Що стосується доводів захисника про те, що подані ним до суду клопотання про повторний допит потерпілих в якості свідків були відхилені, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на те, що потерпілі користуються певними правами, вони в цій справі не є свідками, тому не можуть бути допитані в якості свідків про обставини, стосовно яких вони е потерпілими.
Крім того, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення за ч.1 ст.173-4 КУпАП. 
З урахуванням досліджених по справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку про те, що прийняте судом рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому підстави задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення та закриття провадження по справі відсутні.
Керуючись ст. 1,7, 245, 247, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу захисника Щербакова С.Ю., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.
Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 10 березня 2020 року, якою ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1734 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                О.Б. Джулай