Ухвала
іменем України 

07 вересня 2020року
м. Київ
 
справа № 202/7178/19
провадження № 51-4148ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 рокущодо нього.
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вирокомІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного судувід 03 червня 2020 року, ОСОБА_4 засуджено зач. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на  користь потерпілого ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної та майнової шкоди 10 000 грнта 456 грн. відповідно.
Вирішено питання щодо речових доказіві судових витрат у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень,за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 28 серпня 2019 року близько 04:00 ОСОБА_4 , перебуваючи на проспекті Слобожанському, 115 у м. Дніпрі,на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до раніше невідомого йому хлопця, який проходив повз, діючи з раптово виниклих хуліганських спонукань, що випливали з бажання показати свою зверхність до особи, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю вступив у конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 та нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття, встановленими у суспільстві, порядком і нормами моралі, перебуваючи у громадському місці в стані наркотичного сп`яніння, порушуючи тишу, голосно ображаючи честь та гідність потерпілого нецензурною лайкою, під вигаданим малозначним приводом, прагнучипродемонструвати грубу силу та жорстокість, діючи з особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме пневматичної зброї, здійснив постріл у бік потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого поверхневого вогнепального поранення, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Після ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності юридичної оцінки вчиненого діяння, порушує питання про зміну судових рішень через суворість призначеного йому покарання,якепросить пом`якшитиіз застосуванням положень ст. 69, ст. 75 КК.На думку засудженого, при призначенні йому покарання судами не враховано, що раніше він не притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив кримінальне правопорушення вперше.
Мотиви Суду
Відповідно до приписів статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її  виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й  індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що  пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства. 
Згідно з вироком, призначаючи ОСОБА_4 покарання,суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до тяжких, дані про особу винного,який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, не одружений, не працює, наявність пом`якшуючої обставини – щирого каяття, а також наявність обтяжуючої обставини – вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.  Урахувавши всі ці обставини, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4  покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті. Підстав для застосування до засудженого положень статей 69, 75 КК судом не встановлено.
Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до  змісту оспорюваної ухвали при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи щодо суворості покарання, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , навів переконливі мотиви, з  яких він визнав їх неприйнятним і такими, що не є підставою для скасуваннячи зміни вироку.
Посилання засудженого на обставини, які, на його думку, дають можливість застосувати до нього положення статей 69 і 75 КК і призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, суд врахував, призначаючи мінімальне покарання в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 296  КК. 
Обраний ОСОБА_4 захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі, Суд не вбачає.
Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та  не  викликають сумнівів у їх правильності, а посилання скаржника на надмірну суворість покаранняпри його призначенніє неспроможними.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)  суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про  відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що  підстав для  задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзасудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_10