Справа № 461/1908/19                                Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3928/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Сеньків Х.І.
з участю: приватного виконавця – Білого А.М.,
ОСОБА_1 , його представника – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий Андрій Миколайович звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. 
В обґрунтування подання покликається на те, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 56766387 з примусового виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571, 10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. – 3% річних, всього – 391378,10 грн. Стверджує, що 12 липня 2018 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, які направлено боржнику рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, а також здійснено запити на предмет встановлення майнового стану боржника. Зазначає, що на адресу офісу виконавця надійшла заява, в якій боржник повідомляє про відсутність у неї будь-якого майна, окрім права спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 46,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек зазначена квартира зареєстрована за боржником – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Закон передбачає, що якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. З наведених підстав просив визначити 1/2 ідеальної частки квартири загальною площею 46,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571, 10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. – три проценти річних, всього – 391378,10 грн.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовича задоволено.
Визначено 1/2 ідеальної частки нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 46,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571, 10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. – три проценти річних, всього – 391378,10 грн.
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду незаконна, постановлена при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та з порушенням норм процесуального права. Апелянт вважає, що розмір часток у праві спільної сумісної власності визначається з урахуванням вкладу кожного зі співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом. Зазначає, що на момент подання апеляційної скарги неможливо визначити співвласника майна, а отже, і врахувати його вклад у вищевказане майно та з`ясувати його відношення до подання про визначення частки у майні, оскільки співвласником квартири АДРЕСА_2 є громадянин ОСОБА_5 , який придбав з електронних торгів 1/2 частку квартири, що раніше належала ОСОБА_4 , який звернувся до Галицького районного суду м. Львова за захистом своїх порушених прав. Вказує, що суд не зупинив провадження у справі до ухвалення рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Сетам», Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування результатів електронних торгів, за результатами якого і буде встановлено співвласника майна. Звертає увагу, що квартира АДРЕСА_2 є її єдиним житлом, тому у випадку реалізації квартири, вона буде позбавлена права на житло. Вважає, що судом порушено її право на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції не задовольнив її клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запізненням її адвоката у судове засідання. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця Білого Андрія Миколайовича про визначення частки в майні боржника ОСОБА_3 . 
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення приватного виконавця – Білого А.М.,  ОСОБА_1  та його представника –  ОСОБА_2  щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М., суд першої інстанції виходив з того, що в межах виконавчого провадження приватним виконавцем з`ясовано, що боржнику на праві спільної сумісної власності належить квартира, якою ОСОБА_3  володіє спільно з ОСОБА_4 , а тому для фактичного виконання рішення суду необхідно визначити 1/2 ідеальну частку, що належить  ОСОБА_3  у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. перебуває виконавче провадження № 56766387 з виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  373 571,10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. – три проценти річних, всього 391378,10 грн. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 12.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56766387 з виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц від 11.07.2018 року.
Для виконання вищевказаного виконавчого листа, державним виконавцем вживались заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 159657881 від 15.03.2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_4 володіє квартирою загальною площею 46,9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).
Матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існує спір про право власності на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , що вбачається з долученої до матеріалів справи копії ухвали Галицького районного суду м. Львова від 21 липня 2017 року про відкриття провадження у справі (а.с. 85).
Однак вищезазначений спір жодним чином не впливає на визначення частки боржника ОСОБА_3 у квартирі, що перебуває у спільній сумісній власності, оскільки подання приватного виконавця стосується лише визначення частки належної боржнику у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 
Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України  у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Право державного чи приватного виконавця на звернення до суду з поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє з іншими особами з метою виконання судового рішення, передбачено ст. 443 ЦПК України. 
З подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовичавбачається, що підставою для звернення з поданням про визначення частки майна боржникаОСОБА_3 є виконання виконавчого листа виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571,10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. – три проценти річних, всього 391378,10 грн.
Таким чином звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 викликано необхідністю виконання рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 391 378,10 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання, однак з часу відкриття виконавчого провадження боржником не вчинено жодних дій на погашення заборгованості, що свідчить про її ухилення від виконання рішення суду.
Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу, однак таке не призведе до обмеження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.
Доводи апеляційної скарги про те, що на сьогоднішній день не можливо визначити іншого співвласника квартири, а також врахування вкладу кожного із співвласників у придбання, (виготовлення, спорудження) майна не заслуговують на увагу, оскільки за загальним правилом презюмується, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що між співвласниками квартири існує домовленість щодо розміру часток, чи один зі співвласників ставив питання про зміну розміру часток в судовому порядку, відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н. П. 

Цяцяк Р. П.