ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року	Львів	Справа № 819/3111/15 пров. № А/857/262/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А., 
з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р., 
               представника відповідача Олексюка Р.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Баранюк А.З., 
час ухвалення рішення – 10:23:47, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль, 
дата складання повного тексту рішення – 22.11.2019 року, 

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» звернулося в суд з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, правонаступником якої є Головне управління ДПС у Тернопільській області, в якому просило суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов`язати Тернопільську об`єднану Державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області внести зміни до облікової картки платника податку автоматизованих електронних систем податкового обліку Тернопільської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області по Державному підприємству «Тернопільське лісове господарство», шляхом зменшення зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 460 020 (чотириста шістдесят тисяч двадцять) грн. 00 коп.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 р. скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 та відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Верховного Суду від 04.03.2019 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області відновити у інтегрованій картці платника податків Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" суму податку на додану вартість в розмірі 460020 (чотириста шістдесят тисяч двадцять) грн 00 коп., як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, задекларованої відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість за період 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року. Стягнуто на користь Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з Головного управління ДПС у Тернопільській області сплачений судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн 08 коп.
Рішення мотивоване тим, що відповідач, прийнявши податкові декларації позивача за 2009 рік, не вніс зміни в стан обліку ПДВ позивача в діючих електронних автоматизованих системах. У зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача за даних умов буде не зменшення зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 460020 грн, а зобов`язання відповідача відновити у інтегрованій картці платника податків Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» суму податку на додану вартість в розмірі 460020 (чотириста шістдесят тисяч двадцять) грн 00 коп., як суб`єкта спеціального режиму оподаткування, задекларованої відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року. 
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що акт № 1/1298/16-02/00993024 «Про виключення Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування» було скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року у справі №73394/09/9104, а тому в позивача не було жодних правових підстав до 31.05.2010 р. для подачі декларації з ПДВ за спеціальним режимом оподаткування.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19 лютого 2009 року Тернопільською ОДПІ було складено акт № 1/1298/16-02/00993024 «Про виключення Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування», яким анульоване спеціальне свідоцтво та реєстрацію сільськогосподарського підприємства як платника податку на додану вартість на загальних умовах із формуванням нового свідоцтва за процедурами перереєстрації. Не погоджуючись з даним актом, ДП «Тернопільське лісове господарство» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про визнання нечинним наведеного акту та зобов`язання відповідача зареєструвати ДП «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкт спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009 року та видати Спеціальне свідоцтво.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.08.2009 р. у справі № 2-а-1059/09/1970 було відмовлено у задоволенні даного позову. Однак постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010 р. у справі № 73394/09/9104 постанову суду першої інстанції скасовано та винесено нову постанову, якою позов ДП «Тернопільське лісове господарство» задоволено, визнано нечинним акт № 1/1298/16-0200993024 від 19 лютого 2009 року «Про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування» та зобов`язано Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію зареєструвати Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкт спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009 року та видати спеціальне свідоцтво. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2013 р. у справі № К-23657/10 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. 
Крім того, 18 лютого 2009 року державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» подало заяву до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції про реєстрацію підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування. 24 лютого 2009 року з Тернопільської ОДПІ на адресу позивача надійшов лист від 22 лютого 2010 року за №1090417/16-02, яким заяву позивача залишено без виконання. Не погоджуючись з такою відповіддю державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконними дій контролюючого органу щодо відмови у реєстрації ДП «Тернопільське лісове господарство» в якості суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, а також про зобов`язання відповідача зареєструвати ДП «Тернопільське лісове господарство» таким суб`єктом відповідно до поданої заяви від 18.02.2009 р. та видати спеціальне свідоцтво.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010р. у справі № 2-а-1059/09/1970, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2013 р., позов задоволено. Визнано неправомірними дії Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, що виразились у відмові в реєстрації державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та зобов`язано Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію зареєструвати державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість відповідно до заяви, поданої 18 лютого 2010 року та видати спеціальне свідоцтво. Суди дійшли висновку, що діяльність ДП «Тернопільське лісове господарство» відповідає п. 8-1.6 та 8-1.7 ст. 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», в зв`язку з чим відмова податкового органу в реєстрації позивача як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є неправомірною.
Крім того, в період 29.12.2009-13.02.2010 податковим органом проведено планову виїзну перевірку ДП «Тернопільське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2008р. по 30.09.2009р., валютного та іншого законодавства за період з 26.06.2009р. по 30.09.2009р., по результатам якої складено Акт перевірки № 1177/23-420/00993024 від 19.02.2010р. Перевіркою встановлено порушення, зокрема, вимог: п.3.1 ст.3, п.п.4.2, 4.5, 4.9 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, п.7.4 ст.7, ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв`язку з чим є заниженим ПДВ (по деклараціях по ПДВ по розрахункам з бюджетом) всього на суму 473292 грн.; пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», через що встановлено прострочення платежу по зобов`язаннях по ПДВ за листопад 2008 року - від 31 до 90 днів в сумі 20000 грн., більше 90 днів - 55158 грн. 56 коп., період прострочення платежу по зобов`язаннях по ПДВ за грудень 2008 року - більше 90 днів - 42252 грн.
На підставі вказаного Акта перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення: № 0000312304/0 від 02.03.2010р. про визначення податкових зобов`язань з ПДВ в загальному розмірі 705098 грн., в тому числі 468452 грн. за основним платежем та 236646 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № 0000342304/0 від 02.03.2010р. про визначення податкових зобов`язань з ПДВ в загальному розмірі 48775 грн. 56 коп., в тому числі 48775 грн. 56 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 50 відсотків (а.с.10). За результатами процедури апеляційного узгодження сум податкових зобов`язань скарги позивача на здійснені донарахування податкових зобов`язань були відхилені, а податковим органом прийняті нові податкові повідомлення-рішення № 0000342304/1 від 26.04.2010р., № 0000312304/1 від 26.04.2010р., № 0000312304/2 від 29.06.2010р., № 0000342304/2 від 29.06.2010р. на аналогічні суми податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій. Приймаючи вказані податкові повідомлення-рішення податковий орган виходив із того, що ДП «Тернопільське лісове господарство» не підпадає під спеціальний режим оподаткування ПДВ, а є платником на загальних підставах.
Не погоджуючись із цими податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними позивач оскаржив їх до суду. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2010 р. у справі 2-а-3047/10/1970 позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2011 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 червня 2015 року, постанову суду першої інстанції скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Скасовуючи постанову суду першої інстанції апеляційний суд у постанові від 20 березня 2011 року зазначив, що 20.02.2009р. позивачу було видано свідоцтво платника ПДВ на загальних підставах, однак впродовж січня - вересня 2009 року останній подавав декларації з ПДВ по спеціальному режиму оподаткування, чим не дотримані вимоги п.3.1 ст.3, п.п.7.3, 7.4 ст.7, ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження суми ПДВ на 751439 грн. та податкового кредиту на 291419 грн. Із врахуванням наведеного, загальна сума донарахувань по ПДВ склала 468452 грн. і була покладена в основу винесених податкових повідомлень-рішень № 0000312304/0 від 02.03.2010р., № 0000312304/1 від 26.04.2010р., № 0000312304/2 від 29.06.2010р. (а.с.63). Суд апеляційної інстанції також вказав, що свідоцтво платника ПДВ із спеціальним режимом оподаткування позивача було анульовано із видачею свідоцтва платника ПДВ на загальних підставах. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.08.2009р. було відмовлено у задоволенні позову ДП «Тернопільське лісове господарство» щодо оскарження дій податкового органу про виключення з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування. Рішенням апеляційного суду від 31.05.2010р. наведена постанова суду першої інстанції скасована та винесено нову постанову, якою позов ДП «Тернопільське лісове господарство» задоволено, при цьому зобов`язано Тернопільську ОДПІ зареєструвати позивача як суб`єкта спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009р. та видати спеціальне свідоцтво.
Тернопільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області своїм листом від 20.10.2014 року на виконання Постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010р. у справі №73394/09/9104 підтвердила, що вказані декларації вважаються поданими та є чинними. Сума ПДВ згідно даних податкових декларацій становить 460020 грн 00 коп. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування. 
Пунктом 209.2 цієї статті передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку – для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. 
Наведені норми кореспондують також з чинними на час виникнення спірних правовідносин п.8-1.1 ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР із наступними змінами та доповненнями та п.26 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 1 березня 2000 року №79, в якому зазначалося, що резидент, який проводить діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 8-1.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування, та пунктом 8-1.2 ст. 8-1 Закону, в якому передбачалося, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Як видно з матеріалів справи, позивач був суб`єктом спеціального режиму оподаткування, що не заперечується сторонами. Разом з тим, актом № 1/1298/16-02/00993024 «Про виключення Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування» від 19.02.2009 р. спеціальне свідоцтво позивача було анульоване. Проте такий акт, як наведено вище, був оспорений в судовому порядку та, як наслідок, скасований постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010 року, що набрала законної сили.
Враховуючи наведене, колегія суддів не може брати до уваги твердження скаржника про те, що в позивача не було жодних правових підстав до 31.05.2010 р. для подачі декларації з ПДВ за спеціальним режимом оподаткування, оскільки рішення суду першої інстанції від 10.08.2009 року у справі №2а-1059/09/1970 було оскаржено та скасовано, а отже не набрало законної сили та не може братись до уваги при вирішенні питання щодо наявності в позивача права на нарахування ПДВ за правилами спеціального режиму оподаткування.
З наведеного колегія суддів робить висновок, що ДП «Тернопільське лісове господарство» було суб`єктом спеціального режиму оподаткування з податку на додану вартість з 01.01.2009 року, а тому впродовж всього 2009 року не повинне було сплачувати ПДВ.
На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010р. у справі №73394/09/9104 позивачем контролюючому органу були подані податкові декларації з ПДВ за 2009 рік як суб`єктом спеціального режиму, що відповідає вищенаведеним висновкам.
Також колегія суддів не може брати до уваги твердження відповідача про те, що податкові повідомлення-рішення №0000312304/0, №0000342304/0 від 02.03.2010р., №0000342304/1, №0000312304/1 від 26.04.2010р., №0000312304/2, №0000342304/2 від 29.06.2010р. визнано правомірними і такі залишилися чинними, а тому податкові зобов`язання з податку на додану вартість, визначені ДП «Тернопільське лісове господарство», є узгодженими, оскільки після винесення даних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом у 2014 році отримано чинні податкові декларації з податку на додану вартість суб`єкта спеціального режиму оподаткування Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», що підтверджується листом Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області №29883/7/10-16/2560 від 20.10.2014 року.
Даним листом відповідач на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2010р. у справі №73394/09/9104 підтвердив, що вказані декларації вважаються поданими та є чинними. Сума ПДВ згідно даних податкових декларацій становить 460020 грн 00 коп. 
Однак відповідач, отримавши та прийнявши податкові декларації позивача за 2009 рік, не вніс зміни в стан обліку ПДВ позивача в діючих електронних автоматизованих системах співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту, що суперечить вимогам чинного законодавства щодо ведення податковим органом інтегрованої картки платника, виходячи з наступного.
Пунктом 74.1 статті 74 Податкового кодексу України встановлено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з пунктом 74.2 цієї статті зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.
Відповідно до пункту 2 Розділу I Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Згідно з пунктом 3 Розділу I Порядку № 422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.
Пунктом 4 Розділу I означеного Порядку встановлено, що відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.
За змістом пункту 2 Глави 1 Розділу II Порядку № 422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
Пунктом 1 Глави 1 Розділу III Порядку № 422 передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файлу; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.
Тобто, у картках особових рахунків відображається повна хронологія нарахувань податкових зобов`язань, їх сплата тощо.
Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.
Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.
Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.
При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.
При цьому, відповідно до змісту пункту 5 розділу I Порядку № 422, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.
Отже, з наведеного вбачається, що відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників інтегрованої картки платника податку у ручному режимі у разі необхідності.
Судом встановлено, що контролюючий орган не здійснив операцію зменшення нарахувань на відповідну суму, в результаті чого в ІКП Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» виникла розбіжність на суму 460020 грн 00 коп.
Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що належним способом захисту прав позивача, за даних умов, буде не зменшення зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 460020 грн, а зобов`язання відповідача відновити у інтегрованій картці платника податків Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» суму податку на додану вартість в розмірі 460020 (чотириста шістдесят тисяч двадцять) грн 00 коп., як суб`єкта спеціального режиму оподаткування.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –                              
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у справі № 819/3111/15 залишити без змін. 
  Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 30.07.2020 року