ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5795/20 Справа № 202/1601/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, визнання введення в експлуатацію незаконним, визнання права набуття введення в експлуатацію та відшкодування шкоди, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, визнання введення в експлуатацію незаконним, визнання права набуття введення в експлуатацію та відшкодування шкоди, а рішення Індустріального районного суду від 29.12.2016 року залишити в силі (том 2 а.с.123-125).
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції (том 2 а.с.127-133).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Діпропетровська від 29 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, визнання введення в експлуатацію незаконним, визнання права набуття введення в експлуатацію та відшкодування шкоди — відмовлено (том 1 а.с.229-233, том 2 а.с.20-23).
Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року залишено без змін (том 2 а.с.63-65).
05 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, як на наявність нововиявлених у цій справі обставин, заявник посилається на те, що ним 14.11.2019 року отримані відомості з погосподарської книги Самаровської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за 1950-1952 роки, в якій містяться записи про відведення ОСОБА_4 в 1950 році в АДРЕСА_1 , як робітнику, присадибної ділянки площею 0,15 га під забудову. А отже введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2 сараю Г, вбиральні З у АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 згідно акту приймання житлового будинку на ім`я ОСОБА_5 , є незаконним, оскільки ОСОБА_4 як єдиний законний землекористувач не надавав згоди на зміну договору про надання земельної ділянки у користування і виконкомом таке рішення не приймалось.
Водночас матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_1 1987 року успадкував після смерті діда ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 45/100 часток домоволодіння АДРЕСА_4 , що складається з: житлового будинку літ. А-1 житл. пл. 24,8 кв.м., заг. пл. 44,7 кв.м., Д - сарай з погребом, Е – вхід в погріб. У загальному користуванні: К - колодязь, № 1, 2 – споруди (том 1 а.с.121).
Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної Ради від 15 квітня 1988 року №181 Про зміну ідеальних часток між співвласниками у домоволодінні АДРЕСА_4 , узаконення за ОСОБА_5 житлового будинку Б-1, сараю Г, узаконення за ОСОБА_4 , було вирішено: узаконити за ОСОБА_5 індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_5 , побудовані на земельній ділянці; узаконити за ОСОБА_4 - сараї В, Д, побудовані на земельній ділянці АДРЕСА_4 АДРЕСА_4 згідно акту часток, встановивши право власності: на 61/100 частки домоволодіння – за ОСОБА_4 ; на 39/100 частки домоволодіння - за ОСОБА_5 (том 1 а.с.31).
Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної Ради від 14 жовтня 1988 року № 5082 «Про зміну ідеальних часток між співвласниками у домоволодінні АДРЕСА_4 та затвердження акту часток» зазначено, що заявник ( ОСОБА_5 ) приховав, що на момент прийняття рішення від 15 квітня 1988 року № 181 ОСОБА_4 помер та враховуючи викладене та згоду співвласників, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , вирішив: змінити ідеальні частки між співвласниками у домоволодінні АДРЕСА_4 згідно акту часток, встановивши право власності: на 45/100 частки домоволодіння – за ОСОБА_1 ; на 55/100 частки домоволодіння - за ОСОБА_5 (том 1 а.с.32).
Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 2 грудня 1988 року № 607.31, узаконено за ОСОБА_5 переобладнання сараю під гараж на земельній ділянці АДРЕСА_4 (а.с. 154 том 1 справи № 0417/2-90/11).
З оглянутих під час розгляду справи судом першої інстанції матеріалів цивільної справи № 0417/2-90/11 встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2011 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа комунальне підприємство «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради, про поділ житлових будинків в натурі між співвласниками, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи – Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради, про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету, про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено, вирішено питання про поділ домоволодінні в натурі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що за життя ОСОБА_4 , його син ОСОБА_5 , почав готувати документи на оформлення самочинного будівництва, що підтверджується оціночними актами № 1, 2, актом № 118 від 27.05.1985 року. З наведених вище обставин ОСОБА_1 було відмовлено у скасуванні рішень виконавчого комітету Індустріального району у м. Дніпропетровську № 181, № 5082, № 607.31. Вищезазначене рішення набрало законної сили 14 липня 2011 року.
Відмовляючи в задоволені заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної Ради від 14 жовтня 1988 року № 5082 «Про зміну ідеальних часток між співвласниками у домоволодінні АДРЕСА_4 акту часток» визначався розмір ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_4 на земельній ділянці, де розташовано зазначене домоволодіння; рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 2 грудня 1988 року № 607.31, узаконено за ОСОБА_5 переобладнання сараю під гараж на земельній ділянці АДРЕСА_4 , а також судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2011 року встановлено, що ОСОБА_5 ще за час життя ОСОБА_4 почав готувати документи на оформлення самочинного будівництва, що підтверджувалось відповідними актами від 27.05.1985 року, що дає суду підстави вважати, що і землекористувач ОСОБА_4 , і виконком місцевої Ради прийняттям зазначених вище рішень надали згоду на користування земельної ділянки за спірною адресою ОСОБА_5 , суд вважав, що наявність записів в погосподарській книзі Самаровської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за 1950-1952 роки, в якій містяться записи про відведення ОСОБА_4 в 1950 році в АДРЕСА_1 , як робітнику, присадибної ділянки площею 0,15 га під забудову, не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом, що переглядає рішення. Адже та обставина, що земельна ділянка за спірною адресою вперше виділялася у користування ОСОБА_4 для забудови, ніким не оспорюється. Проте прийняті в подальшому, в 1988 році, рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 5082 і № 607.31 змінили порядок її використання, закріпивши ідеальні частки між співвласниками домоволодіння.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.
Статтею 423 ЦПК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких рішення суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами, зокрема, пунктом першим частини другої цієї статті встановлено, що підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
В п. 3 постанови ВССУ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК).
Для визначених п. 3, 4 ч. 2 ст. 361 ЦПК (редакція 18.03.2004 р.) нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Відповідно до змісту ст. 8,10 Земельного кодексу Української РСР в редакції від 08.07.1970 року управління в галузі використання земель здійснювалося на той час виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів.
В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 14.05.1976 року «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню законодавства про право особистої власності на житловий будинок, що була дійсна на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, зазначено, що на зміну договору про надання земельної ділянки потрібна згода виконкому місцевої Ради народних депутатів.
Враховуючи, що рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної Ради від 14 жовтня 1988 року № 5082 «Про зміну ідеальних часток між співвласниками у домоволодінні АДРЕСА_4 акту часток» визначався розмір ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_4 на земельній ділянці, де розташовано зазначене домоволодіння; рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 2 грудня 1988 року № 607.31, узаконено за ОСОБА_5 переобладнання сараю під гараж на земельній ділянці АДРЕСА_4 , а також судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2011 року встановлено, що ОСОБА_5 ще за час життя ОСОБА_4 почав готувати документи на оформлення самочинного будівництва, що підтверджувалось відповідними актами від 27.05.1985 року, що дає суду підстави вважати, що і землекористувач ОСОБА_4 , і виконком місцевої Ради прийняттям зазначених вище рішень надали згоду на користування земельної ділянки за спірною адресою ОСОБА_5 , суд вважає, що наявність записів в погосподарській книзі Самаровської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за 1950-1952 роки, в якій містяться записи про відведення ОСОБА_4 в 1950 році в АДРЕСА_1 , як робітнику, присадибної ділянки площею 0,15 га під забудову, не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом, що переглядає рішення. Адже та обставина, що земельна ділянка за спірною адресою вперше виділялася у користування ОСОБА_4 для забудови, ніким не оспорюється. Проте прийняті в подальшому, в 1988 році, рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 5082 і № 607.31 змінили порядок її використання, закріпивши ідеальні частки між співвласниками домоволодіння.
Досліджуючи питання наявності нововиявлених обставин, суд першої інстанції докладно навів положення усталеної судової практики з розгляду справ, які стосуються можливості скасування судових рішень за нововиявленими обставинами та зробив переконливі висновки про те, що обставини, на які посилається заявник не є підставою для скасування рішення у розумінні положень ЦПК.
Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності inter alia, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 р.). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті.
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду. 
Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: