ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2730/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.
при секретарі:                              Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області (далі - управління, відповідач), в якому просив:
- признати так звану постанову від 05 вересня 2019 року протиправною та скасувати її;
- визнати бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень, протиправною та зобов`язати його привести справу № 25 в робочий стан, як того вимагає стаття 35 Закону № 1105-Х і на її підставі оформити постанову про виплати згідно статті 36 закону № 1105 а) щомісячної виплати втраченого заробітку в залежності від 70% ступеня втрати працездатності з врахуванням компенсації втрати в зв`язку з порушенням термінів її виплати станом на сьогодні; б) призначеної одноразової допомоги; б) моральної шкоди; в) провести індексації перших трьох виплат.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року вказаний адміністративний позов - повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 статті 169 КАС України.
Підставою для повернення вказаного позову стало невиконання позивачем, на думку суду першої інстанції, вимог ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року, якою адміністративний позов було залишено без руху.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, а також направити окрему ухвалу до Вищої ради правосуддя про проведення перекваліфікації ОСОБА_2 , оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем було належно оформлено та подано позовну заяву, яка була безпідставно повернута судом першої інстанції, який діяв   всупереч норм процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд за їх участю.
З урахуванням ч.2 статті 12 КАС України, а також беручи до уваги, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року відповідно до ч.1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України вказану позовну заяву, у зв`язку із недотриманням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, залишено без руху і встановлено позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, протягом якого можуть бути усунуті вказані вище недоліки шляхом:
- приведення позовної заяви у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: зазначити в адміністративному позові ідентифікаційний код юридичної особи - відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;
- надання копій приведеної у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України позовної заяви відповідно до кількості учасників справи;
- надання до примірника позовної заяви для відповідача копій документів, зазначених в пунктах 1-32 додатків до позовної заяви.
07 серпня 2020 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив код ЄДРПОУ відповідача та вказав, що документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, подаються разом з позовною заявою в одному екземплярі лише для суд, а також надав суду додатки в ксерокопіях відповідно до переліку у заяві в порядку ч.3 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, до примірника позовної заяви для відповідача позивач не додав копію документа, зазначеного в пункті 32 додатків до позовної заяви.
При цьому, суд звернув увагу на те, що відповідно до ухвали від 27 липня 2020 року позовна заява була залишена без руху не у зв`язку з ненаданням доказів, що підтверджують звільнення позивача від сплати судового збору, а у зв`язку з ненаданням копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що ОСОБА_1 у встановлений судом строк недоліків позовної заяви належним чином не усунув, що відповідно до п.1 ч.4 статті 169 КАС України свідчить про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок судді першої інстанції безпідставним, виходячи з такого.
Згідно ч.1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За змістом ч.1, 2, п.2-5 ч.5 статті 160 КАС у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
В позовній заяві зазначаються: 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживаня чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Згідно ч.1, 4 статті 161 КАС до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до п.3 ч.1 статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 169 КАС передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За приписами п. 1 ч. 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Матеріалами справи підтверджується, що у встановлений судом строк ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, адже дійсно не надав для відповідача копію документа, зазначеного в пункті 32 додатків до позовної заяви.
Відтак, у суду першої інстанції формально були наявні підстави, які чітко визначені в п. 1 ч. 4 статті 169 КАС України, для повернення адміністративного позову.
Водночас колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем на виконання вимог ухвали суду від 27 липня 2020 року документи, вдався до надмірного формалізму.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №   47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №   35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
Таких же висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2019 року по справі № 826/9584/18. Зазначений висновок хоч і стосується інших правовідносин, проте застосований у ньому підхід до визначення меж формалізму може бути врахований під час розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Окремо колегія суддів вважає за необхідне звернути на увагу на те, що апеляційна скарга містить грубі, неприпустимі вислови, що свідчать про явну неповагу до суду та інших учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.5 статті 44 КАС учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
Згідно ч.1 статті 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені ч.3 статті 45 КАС, якою передбачено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
В частині вимог ОСОБА_1 щодо направлення окремої ухвали до Вищої ради правосуддя про проведення перекваліфікації ОСОБА_2 , судова колегія зазначає про таке.
Відповідно до ч.1 статті 249 КАС суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Враховуючи вказані правові норми, передумовою для постановлення окремої ухвали, про яку просить апелянт, є факт встановлення порушення закону. Натомість, колегією суддів не встановлено фактів, які б свідчили про порушення норм закону суддею ОСОБА_2, а відтак вказана вимога задоволенню не підлягає. Окрім того, можливість постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, який може вжити таких заходів за наявності достатніх правових підстав та з власної ініціативи.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2020 року.

  Суддя-доповідач:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев