КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Яценко Н.О. 
Єдиний унікальний номер справи № 756/7062/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8370/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
       01 вересня  2020 року                                                                                         м. Київ                                   
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                         -  Верланова С.М., Савченка С.І. 
            секретар                      -  Тютюнник О.І. 
 
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Оболонського   районного  суду м. Києва від  19 березня   2020 року  у  справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про стягнення аліментів та додаткових витрат  на утримання дітей.   
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
У травні 2019 року позивач  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування вказує, що 23 січня 2009 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано.
Позивач зазначає, що перебуваючи у шлюбі вона не працювала, займалась домашнім господарством та доглядала дітей, відповідач утримував родину.
Після розірвання шлюбу позивачка з дітьми з`їхала з квартири на АДРЕСА_1 , залишивши її відповідачу, за це відповідач пообіцяв придбати для дітей іншу квартиру проте не дотримався цієї обіцянки. Згодом він погодився сплачувати за оренду житла для проживання позивача з дітьми, що робив деякий час.
Позивачка орендувала квартиру для свого з дітьми проживання спочатку у м. Одеса, потім у м. Києві, проживала з дітьми у квартирі своїх батьків у м. Маріуполі. З 29 квітня 2016 року, позивач з дітьми мешкають у квартирі, яку орендує для них відповідач у АДРЕСА_2 . Вартість оренди складає 9000 грн. на місяць не враховуючи комунальних платежів, які сплачуються додатково.
Позивач вказує, що син - Тимур з травня 2010 по травень 2015 року був визнаний інвалідом за діагнозом гострий лімфобластний лейкоз, наслідки якого потребують лікування на даний час та у майбутньому. Дочці - ОСОБА_4 у 2016 році був поставлений діагноз - вірусний енцефаліт.
Наразі позивачка працює, згідно з довідкою, виданою за місцем роботи, її заробіток складає 11 286,00 грн. на місяць до утримання податків. Позивачка має у власності земельну ділянку площею 0,1500 га., у АДРЕСА_3 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не має корпоративних прав і інших джерел доходів, окрім посадового окладу за основним місцем роботи та іншої, окрім земельної ділянки, власності.
Відповідач, у свою чергу, є підприємцем, має мінливий дохід. Окрім вищеназваної квартири в м. Києві, він має у власності земельну ділянку площею 0,1200 га., у АДРЕСА_3 , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер: 3222480600:03:006:5006. Вказана земельна ділянка була ним отримана одночасно з (утриманням позивачкою суміжної земельної ділянки у жовтні 2012 року. Він є власником автомобілю HONDA CR V, державний номер НОМЕР_1 . Має корпоративні права, зокрема є співвласником чотирьох підприємств у Києві і Київській області: ПП "БАСТІОН"; ТОВ "МОТУС АУТОМОТІВ; ТОВ "УКРАЇНСЬКІ КОМПЮТЕРНІ ТЕХНОЛОГІЇ" і ТОВ "ВІП ТЕЛ". Має у власності інше майно. Відповідач є працездатним. Не має інших дітей і родини.
Витрати позивачки з винаймання житла та інші витрати на утримання дітей після розлучення періодично частково сплачувались або відшкодовувались батьком дітей - відповідачем. У квітні 2019 року батько припинив будь-яке фінансування утримання дітей, зокрема перестав сплачувати орендну плату за квартиру в якій проживають діти з матір`ю. Через небажанням батька, договір між батьками про утримання дітей не укладався.
Підсумовуючи вищевикладене та з урахуванням уточнених позовних вимог від 24 січня 2020 року (а.с.238-242 т.3 ), ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 36 514, 42 грн щомісячно; 
додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 17 009 , 15 грн щомісячно; додаткові витрати на утримання дітей одноразово в сумі 168 333 , 33 грн; аліменти за минулий час, за період з 25 жовтня 2014 року по 22 травня 2019 року на загальну суму 559 588 грн ;
додаткові витрати на утримання дітей за минулий час за період з 25 жовтня 2014 року по 22 травня 2019 року на загальну суму 139 897 грн. 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року було відкрито спрощене провадження, в подальшому враховуючи ціну позову, суд своєю ухвалою з занесенням до протоколу судового засідання перейшов до загального розгляду.
 Представником ОСОБА_1 - адвокатом Натха М.С., 29 липня 2019 року до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив у задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що позивач самостійно прийняла рішення переїхати в м. Одесу з дітьми та з`їхала з квартири по АДРЕСА_1 . Відповідачем жодним чином не чинилися і не чиняться перепони щодо можливості проживання позивачки разом з дітьми у вказаній квартирі без третіх осіб.
З вересня 2015 року відповідач завжди оплачував оренду житла для проживання матері із дітьми та надавав матеріальну допомогу для забезпечення їхнього стану здоров`я, фізичного, духовного і морального розвитку.
ОСОБА_1 приїздив з м. Києва до м. Одеси кожні вихідні протягом всього часу перебування ОСОБА_2 в м. Одесі для побачень зі своїми дітьми, не дивлячись на те, що це погіршувало його матеріальне становище та зумовлювало суттєві перепони у безперешкодному проведені часу зі своїми дітьми.
В подальшому відповідачем була поставлена вимога, щодо переїзду дітей до м. Києва разом з позивачем, оскільки спілкування та проведення часу відповідачем з дітьми ускладнювалося значною відстанню та постійною витратою коштів на поїздки, які могли би сплачуватися для утримання, забезпечення стану здоров`я, фізичного, духовного і морального розвитку дітей.
Представник вказує, що ОСОБА_1 просив позивачку повернутися проживати з дітьми в квартиру, де вони зареєстровані по АДРЕСА_1 , проте ОСОБА_2 відмовилася, оскільки хотіла що б з нею проживала також і її матір. Так було прийнято спільне рішення щодо оренди чотирикімнатної квартири для проживання позивачки з дітьми та її матір`ю. З того часу діти, позивачка та її мати проживали у АДРЕСА_2 . Варто зазначити, що вартість оренди складає 9000,00 грн на місяць не враховуючи комунальних платежів, що повністю сплачувалися відповідачем.
Представник зазначає, що ОСОБА_1 наразі перебуває у скрутному матеріальному становищі з огляду на те, що здійснював виплати в погашення заборгованості за виконавчими провадженнями, а також має ще тривалі судові процеси та непогашену заборгованість перед кредитором - ОСОБА_6 
ОСОБА_1 має мінливий, нерегулярний дохід, і для виконання усіх обов`язків, що стоять перед ним змушений продавати нерухоме майно, для отримання коштів як на утримання дітей, так і на виконання обов`язків перед кредиторами.
Відповідач розуміючи, що він єдиний хто фактично фінансово та матеріально забезпечує дітей та колишню дружину, завжди надавав кошти на утримання і проживання своїх дітей та позивачки з її матір`ю, в розмірі, що значно перевищує мінімальний гарантований розмір прожиткового мінімуму на дитину, в межах свої фінансових можливостей, та не дивлячись на те, що має складне матеріальне становище, а доводи позивача є такими, що будуються на припущеннях та інформації, що не може вважатися достовірною та підтвердженою належними та допустимими доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (а.с. 29-36 т.2)
  Рішення Оболонського  районного суду Київської області від  19 березня 2020  року  позов задоволено  частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 20 000 грн  (двадцять тисяч грн.) щомісяця, починаючи стягнення з 24 травня 2019 і до досягнення дітьми повноліття.
В задоволенні решти вимог відмовлено 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1200 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду , відповідач  подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати, посилаючись на  порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення,   яким стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 4 436 грн  щомісячно, що відповідає  розміру не менше 50 % від прожиткового  мінімуму  для дитини відповідного  віку, встановленому  законодавством. 
В частині відмови  у задоволенні позову сторони апеляційні скарги не подавали, а відтак  в цій частині  рішення не є предметом апеляційного перегляду .   
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначила, що  рішення суду є  законним, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки жодних законних підстав  для зменшення розміру аліментів  немає.  При цьому зазначає ,що  засади моралі  і вимоги законодавства віддають пріоритет батьківським обов`язкам перед його обов`язками  перед бізнес-партнерами, оскільки малолітні  діти не можуть  утримувати себе самі, при цьому щоденно потребують  догляду, їжі,  одягу, даху над головою, розвитку, і у випадку сторін  спору, лікування.     
   Апеляційна скарга  не  підлягає задоволенню з таких підстав.
    Відповідно до  ст. 43  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
  Відповідно до  ст. 44  ЦПК України, особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  особи, які приймають участь у справі   були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи,їх представники приймають участь у суді апеляційної інстанції.   
 Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
     Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
    
Як встановлено судом першої інстанції, 23 січня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №44. (а.с.15 т.1).
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.24 т.1).
Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю.
Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Як встановлено судом першої інстанції, з пояснень позивача ОСОБА_2 ,допитаної в якості свідка ,  відповідач не приймає участі в утриманні та належному забезпеченні дітей. Матеріально забезпечувати дітей допомагає її брат, її батьки, які будучі на пенсії також вимушені працювати щоб забезпечити належний рівень проживання дітей та сплатити кошти за орендовану квартиру за яку сплачують по 9000 грн щомісячно. Також ОСОБА_2 зазначила, що  син Тимур з травня 2010 року по травень 2015 був визнаний інвалідом за діагнозом гострий лімфобластний лейкоз, наслідки якого потребують лікування на даний час та в майбутньому. Дочці ОСОБА_4 , у 2016 році був поставлений діагноз вірусний енцефаліт, а тому діти постійно потребують додаткових витрат, а батько не приймає участі в них.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу  України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу  України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач визначаючи суму аліментів, тобто основних витрат на утримання дітей, яка має бути стягнута з відповідача, посилається на додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2016 року  №780 "Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення".
Зазначений додаток містить перелік обов`язкових для забезпечення життєдіяльності дитини віком від 6 до 18 років - мінімальний набір продуктів, мінімальний набір предметів гардеробу, мінімальний набір текстильної білизни, мінімальний набір предметів першої потреби, санітарії та ліків, мінімальний набір товарів культурно-побутового та господарського призначення, набір житлово-комунальних послуг та зв`язку, набір побутових послуг,транспортні послуги, послуги закладів культури.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2016 року №780, до складу Мінімального набору предметів гардеробу для дітей віком від 6 до 18 років крім взуття та одягу входить, зокрема, шкільне приладдя (сумка учнівська, зошити, ручки, підручники, інше). До складу Мінімального набору текстильної білизни входять: ковдри, подушки, простирадла, рушники тощо. До складу Мінімального набору предметів першої потреби, санітарії та ліків: мийні засоби та засоби для чищення, засоби гігієни, предмети «санітарії та ліки. До Мінімального набору товарів культурно-побутового та господарського призначення: посуд, побутові прилади (зокрема телевізор, холодильник, пральна машина, праска, тощо), меблі (шафа, ліжко, стілець, стіл, набір кухонний тощо). До Набору житлово-комунальних послуг та зв`язку: користування житлом - не менше 21 кв.м. на одну особу, водопостачання, електропостачання, газ, опалення, послуги зв`язку. Набір побутових послуг включає, зокрема, ремонт взуття, одягу, побутових приладів, годинників, перукарські послуги, фото послуги, хімчистку та фарбування одягу, ремонт житла. Транспортні послуги включають поїздки міським і приміським автомобільним, залізничним, електротранспортом і метро. Послуги закладів культури: відвідування театрів, кінотеатрів, клубів, музеїв, парків, зоопарків, заповідників, цирків, музичних установ, бібліотек.
До основних витрат, з зазначених у переліку витрат на утримання дітей, який був доданий позивачкою до позовної заяви, відносяться (з розрахунку на двох дітей на місяць):
 Набір продуктів, включаючи комплексний обід та полуденок у школі - 12 215 грн, 
Набір предметі гардеробу (одяг - 8133,33 грн, взуття - 1 866,66, шкільне приладдя, зокрема канцтовари - 250 грн, рюкзак - 225 грн, сумки для взуття - 25 грн та спортивного одягу 25 грн,  Загальна сума = 10524,99 грн .
 Набір текстильної білизни - 555 грн, набір предметів першої потреби, зокрема ліків і періодичні огляди лікарів - 3306,65 грн + набір побутової хімії та засобів для гігієни - 693,33 грн.  Загальна сума  - 3 999,98 грн.
Набір житлово-комунальних послуг та зв`язку (включаючи вартість оренди житла відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 30 липня 2019 року ) - 24 500 грн.
 Набір побутових послуг (перукарські) - 216,67 грн.
 Транспортні послуги - 960 грн.
 Послуги закладів культури (відвідування розважальних центрів, кіно, театрів інших культурних і розважальних заходів) - 1600 грн + у школі (екскурсії, відвідування заходів і вистав) - 200 грн . Загальна  сума - 1800 грн.
 Загальна  сума основних витрат на двох дітей на місць складає - 54 771 , 64 грн .
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд  дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню,  з урахуванням встановлених обставин , зокрема  ,що  діти проживають разом із позивачем, матеріального стану відповідача, яким  доведено, що він приймає участь в утриманні дітей ( т.2 а.с.182-207). Відповідачем сплачується по 3000 грн на утримання двох дітей,  разом  з тим , вірним є висновок  суду , що коштів визначених відповідачем недостатньо для належного забезпечення та розвитку двох дітей. 
Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей суд врахував матеріальний стан відповідача, вірно відкинув доводи відповідача щодо можливості сплачувати аліменти лише в сумі яку він визначив, виходячи з половини суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого державою.
Доводи  відповідача  на необхідність виконання зобов`язань  за виконавчими провадженнями, а також необхідність погашення заборгованості перед ОСОБА_6 та іншими особами не є переконливими з точку зору пріоритетності виконання батьківських обов`язків перед малолітніми  дітьми, які самі себе не можуть  утримувати , і потребують повсякчасного  батьківського  піклування .
    Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.   
    Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов`язок батьків.
    Відповідно до ст. 179 Сімейного Кодексу України (в редакції Закону № 2037-VIII від  від 17 травня 2017 року)  аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.  Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.  Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті  обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком  особистим, індивідуальним, а не солідарним.  
 Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд, стягуючи  аліменти  у розмірі 20 000 грн на обох дітей  щомісяця,  правильно виходив із того,  що відповідач може надавати саме  таку матеріальну допомогу, і  саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їх мати є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також враховуючи матеріальне забезпечення дітей та їх стиль та рівень життя, який їм забезпечували батьки з моменту народження.
Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів.
Відповідно до норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Позов ОСОБА_2 пред`явлено 24 травня 2019 року, відтак аліменти судом  присуджені  саме з цього дня. 
Доводи  апелянта  ґрунтуються на тому, що визначений судом розмір аліментів буде для батька  надмірним тягарем, з урахуванням його  фінансових зобов`язань перед іншими діловими партнерами, його матеріального становища, яке на даний час не є задовільним, є безпідставними, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, не  спростовують висновків суду першої інстанції.
Перевіряючи законність і обґрунтованість  рішення   суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  та вимог заявлених  у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що рішення в частині задоволених вимог є законним  і обґрунтованим, суд з`ясував всі обставин справи,  дослідив всі докази  і надав їм належну оцінку,  підстави для його скасування відсутні . 
Керуючись ст.ст.  365, 367,369,374,375,381 - 384    ЦПК України, колегія суддів,
 
П о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну  скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.      Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2020 року.

    Головуючий 
 
    Судді