Постанова
Іменем України
 
27 серпня 2020 року                                                          
м. Київ
 
справа № 760/826/16-ц
провадження № 61-24667св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року в складі судді Шереметьєвої Л. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2017 року вскладі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк»), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Міський комерційний банк» (далі - Фонд), про визнання права власності на грошові кошти, визнання вкладником банку та зобов`язання вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2014 року між його батьком ОСОБА_1 та банком було укладено договір № 2630/24/190334 акційного строкового банківського вкладу «Валютна симфонія» з виплатою відсотків щомісячно без можливості поповнення на його користь як третьої особи. Відповідач прийняв від батька як вкладника грошові кошти у розмірі 9001,30 евро на строковий депозитний рахунок № НОМЕР_1 строком на 61 календарний день під 9,8 % річних. Зазначав, що у цей же день він підписав зазначений депозитний договір та надав зразки свого підпису. Проте, вважав, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не повернув належні йому кошти і не включив його до списку осіб, яким підлягає виплаті гарантована сума у зв`язку з введенням тимчасової адміністрації в банку. 
Звернувшись до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про виплату гарантованої суми відшкодування вкладів фізичних осіб, отримав відповідь, згідно якої для виплати йому даної суми виникла необхідність перевірити підписаний банківський екземпляр договору. Проте, у зв`язку з тим, що юридичні справи вкладників знаходяться у відділенні банку № 24 м. Луганськ, що перебуває в зоні АТО, у банку немає такої можливості. Зазначав, що будь-якого рішення за його зверненням при цьому прийнято не було. 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на грошові кошти, розміщені за укладеним 12 червня 2014 року договором акційного строкового банківського вкладу між ОСОБА_1 та банком, та визнати його вкладником за даним договором. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 березня                           2017 року, позов задоволено частково.
 
Визнано ОСОБА_1 вкладником за договором акційного строкового банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 2630/24/190334 «Валютна симфонія», укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Міський комерційний банк» на його користь. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_1 вкладником за договором строкового банківського вкладу підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано укладення спірного договору. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2017 рокуУповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених вимог, та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
До Верховного Суду передано дану цивільну справу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом у порушення норм ЦПК України щодо повного та об`єктивного розгляду справи не проаналізовано обставини справи, не досліджено доказів на обґрунтування позиції позивача та зроблено формальний підхід до розгляду справи. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення судів є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами установлено, що 12 червня 2014 року між батьком позивача               ОСОБА_1 та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений Договір №2630/24/190334 акційного строкового банківського вкладу «Валютна симфонія» з виплатою відсотків щомісячно, без можливості поповнення, на користь третьої особи - позивача у справі ОСОБА_1 .
 
Відповідно до виписки по особових рахунках з 01 січня 2014 року по 09 березня 2016 року, сформованої 09 березня 2016 року, 12 червня 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» прийняв від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі                   9001,30 євро.
 
Згідно з пунктом 1.3 договору зазначені кошти були розміщені на строковий депозитний рахунок № НОМЕР_1 строком на 61 календарний день під процентну ставку 9,8%.
 
Відповідно до заяви позивача, вчиненої на Договорі в день його укладання, він набув права та обов`язки вкладника за цим договором.
 
Постановою Правління Національного банку України від 20 березня 2015 року №187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» відкликано банківську ліцензію відповідача.
 
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від № 64 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року.
 
16 вересня 2015 року з метою отримання коштів за депозитним вкладом позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», однак листом від 24 вересня 2016 року йому в цьому було відмовлено в зв`язку з необхідністю перевірити підписаний банківський екземпляр договору.
 
Цим же листом позивач був повідомлений, що юридичні справи вкладників знаходяться у відділенні банку №24 м. Луганська, що перебуває в зоні АТО, а тому можливість перевірки цього договору у банку відсутня.  
 
Звернення позивача до банку з цього приводу під час знаходження справи на розгляді суду також не було задоволено в зв`язку з ненаданням оригіналу договору.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами апеляційної та касаційної інстанцій).
Згідно зі статтею 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Разом з тим згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України 
(у редакції, чинній на час вирішення справи судами апеляційної та касаційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, основною ознакою публічно-правових спорів є участь у них у якості сторони суб`єкта владних повноважень. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.
Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.
Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який приймає участь у справі як уповноважена особа Фонду, представляє інтереси банку, що вбачається з долученої до матеріалів справи довіреності.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду                            від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).
Спірні правовідносини у цій справі регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону ліквідація 
банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
За результатом розгляду справи № 466/7405/16-ц (провадження № 14-287цс19) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року дійшла наступних висновків.
Так, згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правловоідносин) уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. 
Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків. 
Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вказаний спір, наявність якого обґрунтовано у вказаному позові, за своєю правовою природою стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та затвердження такого реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, а отже є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами. 
Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня                     2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, та від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18. 
Оскільки спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, то він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У цій справі ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації 
ПАТ «Міський комерційний банк», в якому просив визнати за ним право власності на грошові кошти, розміщені за укладеним 12 червня 2014 року договором акційного строкового банківського вкладу та визнати його вкладником за даним договором.
За таких обставин, спір у цій справі за своєю сутністю стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк» задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2017 року скасувати.
Провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Міський комерційний банк», про визнання права власності на грошові кошти, визнання вкладником банку та зобов`язання вчинити дії закрити.
Повідомити  ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у нього наявне право протягом десяти днів з дня отримання нею цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              С. Ю. Бурлаков
                                                                                      А. Ю. Зайцев
                                                                                      Є. В. Коротенко
                                                                                      В. М. Коротун