ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" червня 2020 р.           Справа№ 910/468/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі судового засідання Припутніцькій Ю.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2019 (повний текст складено 15.04.2019)
у справі №910/468/19 (суддя Трофименко Т.Ю.) 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
про відшкодування 28 989,70 грн. шкоди 
                                                               ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2019 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про відшкодування 28 989,70 грн. шкоди.
Позов обґрунтований тим, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 у справі №910/468/19 позов задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 28 989,70 грн. страхового відшкодування та 1 921,00 грн. судового збору.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 08.05.2019 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, прийняттям рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі:
- суд грубо порушив ст. 237 ГПК України, не перевіривши надані відповідачем заперечення щодо того, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
- суд не надав належної оцінки звіту №1099 по визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 25. 07.2016, наданого позивачем, в частині доводів відповідача;
- відповідач не міг подати до суду висновок експертизи, яка б містила розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, оскільки відповідач не був присутній при огляді пошкодженого транспортного засобу, а судом було неправомірно відхилено його клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, чим грубо порушено ст. 99 ГПК України, оскільки наданий позивачем звіт викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І., по якій колегією суддів поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Разом з апеляційною скаргою відповідачем було подано клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, в якому на вирішення судового експерта апелянт просить поставити питання щодо визначення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Peugeot Boxer», д.н. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , на момент ДТП 14.10.2016.
Клопотання обґрунтовано тим, що наданий позивачем в додатках до позовної заяви Звіт викликає сумніви, зроблений не у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а в матеріалах справи наявні докази проведення відновлювального ремонту кузова автомобіля «Peugeot Boxer», д.н. НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 , до ДТП 14.10.2016, а саме «AudaHistory», історією розрахунків відновлювального ремонту, який здійснювався щодо автомобіля «Peugeot Boxer», д.н. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .
Щодо заявленого представником відповідача клопотання  колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Як встановлено ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Тобто експертиза призначається, коли для вирішення справи необхідні спеціальні знання в певній галузі, а призначення судової експертизи є правом господарського суду, яке він використовує для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні спору і потребують спеціальних знань.
Отже, встановлення обставин даного спору та прийняття законного й обґрунтованого рішення у даній справі можливо без проведення заявленої відповідачем експертизи, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення відповідного клопотання відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

03.03.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (Програма «Все включено») № 200-1-00600066-2-9-14405 (далі - Договір), предметом якого, з-поміж іншого, є майнові інтереси страхувальника (Банка), що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними у п.п. 5, 6 цього Договору.
За умовами вказаного Договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль "Peugeout Boxer", д.н. НОМЕР_1 , 2012 р.в.
14.10.2016 по вул. Купріна в м. Маріуполі сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля "Peugeout Boxer", д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля "Honda Accord", д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № НОМЕР_4 .
В результаті вказаної ДТП було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "Peugeout Boxer", д.н. НОМЕР_1 .
ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля "Honda Accord", д.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 п. 10.2 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.11.2016 у справі №263/13286/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. 
Відповідно до Звіту № 1099 по визначенню вартості відновалювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ від 25.11.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Peugeout Boxer", д.н.з. НОМЕР_1 , визначена у розмірі 199 444,15 грн.
Згідно з рахунком-фактурою № 1-0000042 від 07.11.2016, виставленим ФОП Ройтблат І.Ю . , вартість ремонту автомобіля "Peugeout Boxer", д.н.з. НОМЕР_1 , становить 147 599,19 грн.
За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, 29.11.2016 страховиком складено страховий акт №АХА2179368, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 145 995,89 грн.(з урахуванням франшизи в розмірі 1603, 29 грн.,  передбаченої договором страхування).
На виконання умов Договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 145 995,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 286862 від 30.11.2016. 
30.05.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою № 5979/18/ЦВ від 30.05.2017 про виплату страхового відшкодування, яку останній задовольнив частково, виплативши позивачу 71 010,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 19982 від 08.09.2017.
01.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про доплату страхового відшкодування в розмірі 28 989,70 грн., яка залишилась останнім без відповіді та задоволення. 
Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Peugeout Boxer", д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1299465 (франшиза - 0,00 грн., ліміт за шкоду по майну - 100 000,00 грн.).
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування страхувальнику як потерпілій у ДТП особі на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту, до нього в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача як  до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.
Оскільки відповідач виплатив лише частину страхового відшкодування, позивач просить стягнути з нього залишок невиплаченої ним суми страхового відшкодування в розмірі 28 989,70 грн. (100   000, 00 грн.  ліміт відповідальності по Полісу - 71   010, 30 грн. виплачена сума = 28 989,70 грн.).
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що при розрахунку страхового відшкодування всупереч вимогам законодавства не було застосовано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, тому з урахуванням такого коефіцієнта, визначеного самостійно відповідачем, останнім було правомірно сплачено на користь позивача 71 010,30 грн. Крім того, відповідач зазначає, що Звіт № 1099 по визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ від 25.11.2016 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки містить помилки та не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України "Про страхування".
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування"). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України "Про страхування". До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц.
Згідно зі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3, 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування своєму страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи та, оскільки, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Honda Accord", д.н.з. НОМЕР_3 , водієм якого спричинено зазначене ДТП, застрахована у відповідача згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1299465, (яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду майну - 100   000,00 грн. та франшиза - 0,00 грн.), останній має відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.
За приписами п.2.1 ст.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Підпунктом 12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з цим, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст.ст. 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (п.п. 32.4., 32.7. ст. 32 Закону). 
З огляду на викладене вбачається, що обсяг відповідальності відповідача, як страховика винної у вчиненні ДТП особи, виник за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та є обмеженим лімітом відповідальності, розміром франшизи, зазначеними в полісі, і розраховується з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу, визначеного у відповідності до вимог чинного законодавства.
У даному спорі між сторонами існують розбіжності щодо розміру відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем, оскільки позивач вважає, що відповідач, як особа, відповідальна за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, зобов`язана  відшкодувати позивачеві  заподіяну шкоду в розмірі 28 989,70 грн., в межах ліміту відповідальності відповідача згідно Полісу № АК/1299465 (100   000, 00 грн.), за мінусом франшизи 0% та виплаченої частини страхового відшкодування в розмірі  71   010, 30 грн.
В свою чергу відповідач вважає, що у нього існує лише обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а оскільки ним виплачено 71   010, 30 грн. страхового відшкодування, розмір якого визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у відповідача відсутній обов`язок сплачувати решту суми страхового відшкодування.
На підтвердження необхідності застосування при визначенні вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що є більшим  нуля, відповідач посилається на інформацію, що міститься в програмі "Audatex" по автомобілю «Peugeot Boxer», д.н. НОМЕР_1 щодо попереднього відновлення ремонтом складових частин кузову вказаного транспортного засобу. Зокрема, проведення розрахунку вартості та відновлювального ремонту, в тому числі ремонту боковини та задньої стійки, які є деталями кузову застрахованого транспортного засобу. У зв`язку з наведеним, посилаючись на приписи п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика) відповідач самостійно провів власний розрахунок вартості відновлювального ремонту, який за його розрахунками становить 71   010, 30 грн., а коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля 0,56.
Проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.
Відповідно до п. 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.
Згідно з п.1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.
Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля «Peugeout Boxer», д.н. НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2012, а отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (14.10.2016) строк експлуатації зазначеного автомобіля не перевищував сім років.
Крім цього, п. 7.39 зазначеної Методики визначено, що винятком, стосовно використання зазначених вище вимог є, зокрема, випадок якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.
Належні докази існування обставин, які є винятковими відповідно до п. 7.39 Методики, стосовно автомобіля «Peugeout Boxer», д.н. НОМЕР_1 , для необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу, в матеріалах справи відсутні.
Так, протоколом №1099 огляду транспортного засобу «Peugeout Boxer», д.н. НОМЕР_1 , проведеного 10.11.2016 суб`єктом оціночної діяльності Шаповаловим В.І . , за результатами якого складено Звіт №1099, який не визнається відповідачем, не встановлено раніше заподіяних до даної ДТП пошкоджень боковини та задньої стійки, які є деталями кузову пошкодженого автомобіля, та відповідно їх відновлювального ремонту.
При цьому, посилання відповідача на історію розрахунків відновлювального ремонту AudaHistory як на підтвердження здійснення відновлювального ремонту деталей кузова застрахованого транспортного засобу «Peugeout Boxer», д.н. НОМЕР_1 , до настання даної ДТП, місцевий господарський суд правомірно відхилив у зв`язку з відсутністю належних та достатніх доказів, які б дозволяли встановити такі обставини. 
Долучені відповідачем до відзиву документи жодним чином не доводять факту здійснення відновлювального ремонту саме автомобіля «Peugeout Boxer», д.н. НОМЕР_1 , до 14.10.2016, що підпадає під виняток, наведений в п. 7.9 Методики. 
За вказаних обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Peugeout Boxer», д.н. НОМЕР_1 , при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем.
          При цьому наведений відповідачем розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Peugeout Boxer», д.н. НОМЕР_1 , не узгоджується з положеннями  Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а томі відхиляється судом апеляційної інстанції, як необгрунтований.
З огляду на встановлені обставини, за відсутності відповідних допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача, колегія суддів, враховуючи положення ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дійшла висновку, що коефіцієнт фізичного зносу, який підлягає застосування при визначенні вартості матеріального збитку у даному спорі, дорівнює нулю, що підтверджується Звітом про оцінку № 1099, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Шаповаловим В.І., і доводами апеляційної скарги дану обставину відповідачем не спростовано.
Враховуючи визначені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/01299465 розміри лімітів відповідальності та франшизи, з урахуванням здійснення відповідачем часткового відшкодування у розмірі 71 010,30 грн., місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 28 989,70 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2019 у справі №910/468/19.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2019 у справі №910/468/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2019 у справі №910/468/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/468/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко