ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року	Львів	Справа № 460/1326/19 пров. № 857/13815/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Галаз Ю.А.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Ткачук О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод «Ісполін» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2019р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод «Ісполін» до Головного управління ДПС у Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість до бюджету (суддя суду І інстанції: Дудар О.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 46 хв. 16.10.2019р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 25.10.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

           06.06.2019р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Ливарно-механічний завод /ЛМЗ/ «Ісполін» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДФС у Рівненській обл. № 000015605112 від 11.03.2019р., яким за порушення строків сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість /ПДВ/ в сумі 2720458 грн. 10 коп. застосовано штраф у розмірі 20 відсотків на суму 544091 грн. 62 коп.; стягнути на його користь понесені судові витрати з державного бюджету (а.с.6-10).

          Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.2, а.с.63-71).

          Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким заявлений позов задовольнити (Т.2, а.с.76-82).
          Вимоги своєї апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що за наслідками камеральної перевірки ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» встановлено порушення строків сплати (перерахування) податкового зобов`язання з ПДВ, визначеного позивачем у податкових деклараціях та відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0000152200 від 29.01.2016р.
          Разом з тим, податковим органом не враховано прийняте згідно ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 26.10.2017р. у справі № 817/823/16 рішення про розстрочення виконання постанови цього суду від 07.08.2017р. про стягнення податкового боргу в загальній сумі 1237093 грн. 29 коп. При цьому, визначений судом графік сплати боргу не був внесений до інтегрованої картки платника податків.
          Не зважаючи на дотримання позивачем строків сплати вказаного боргу, податковим органом не зараховані сплачені кошти по визначених позивачем призначеннях платежів, при цьому відповідач провів самостійний розподіл цих коштів.
          В силу вимог ст.ст.35, 38, 46 Податкового кодексу /ПК/ України, п.6 ст.7 Закону України «Про Національний банк України», п.п.1.4, 1.7, 1.8, 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004р., у відповідача були відсутніми правові підстави та повноваження змінювати призначення платежів та направляти сплачені кошти при веденні оперативного обліку платежів на погашення податкового боргу за інші податкові періоди.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до постанови КМ України № 537 від 19.06.2019р. «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» відповідача ГУ ДФС у Рівненській обл. реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління /ГУ/ Державної податкової служби /ДПС/ у Рівненській обл., яке є правонаступником останнього (Т.2, а.с.121).
У зв`язку із наведеною реорганізацією ГУ ДФС у Рівненській обл. судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - ГУ ДПС у Рівненській обл.

          Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

          Як встановлено судом першої інстанції, позивач ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» зареєстрований 29.06.2005р. як юридична особа, з цього часу взятий на облік у податковому органі як платник податків; також починаючи з 30.06.2005р., набув статусу платника ПДВ.
           14.02.2019р. ГУ ДФС у Рівненській обл. проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання до бюджету ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін», за наслідками якої складено Акт перевірки № 13/17-00-51-12/33522271 від 14.02.2019р. (Т.1, а.а.с.14-17).
Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57, п.57.3 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України, які полягають у недотримання строків сплати узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ упродовж 2016-2018 років.
На підставі цього Акту перевірки ГУ ДФС у Рівненській обл. прийнято податкове повідомлення-рішення № 000015605112 від 11.03.2019р., яким за порушення строків сплати грошових зобов`язань з ПДВ в сумі 2720458 грн. 10 коп. застосовано штраф у розмірі 20 відсотків на суму 544091 грн. 62 коп. (Т.1, а.с.9).
Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем в адміністративному порядку (Т.1, а.с.18-20), однак рішенням Державної фіскальної служби /ДФС/ України № 23881/6/99-99-11-06-01-25 від 24.05.2019р. скаргу ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № 0015605112 від 11.03.2019р. - без змін (Т.1, а.с.30-32).

          Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ГУ ДФС у Рівненській обл. про застосування штрафу за недотримання строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ відповідає вимогам закону та узгоджується з фактичними обставинами справи. 
          При цьому, суд надав правову оцінку доводам позивача щодо неврахування наданої судовим рішенням розстрочки сплати податкового боргу, а також твердженням щодо неправомірності самостійного зарахування податковим органом здійснених платежів з цього податку.

          Висновки, до яких дійшов суд першої інстанції, колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з огляду на таке.

          Підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало порушення позивачем термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ.
          За наведених обставин податковим органом на підставі ст.ст.122, 126 ПК України застосовано до позивача штраф в розмірі 20 % від погашеної суми грошового зобов`язання.
          При цьому, затримка погашення узгоджених зобов`язань склала відповідно 300, 298, 296, 273, 272, 271, 271, 269, 268, 268, 267, 267, 243, 241, 240, 240, 239, 239, 238, 237, 210, 209, 209, 208, 207, 206, 206, 205, 196, 196, 196, 195, 186, 182, 181, 181, 181, 181, 180, 180, 179, 179, 179, 178, 178, 178, 177, 177, 177, 177, 175, 175, 175, 173, 165, 153, 152, 150, 150, 150, 149, 147, 139, 138, 122, 120, 119, 118, 118, 117, 116, 112, 107, 107, 107, 106, 105, 103, 101, 101,97, 94, 92, 92, 92, 91, 90, 90, 89, 88, 88, 87, 87, 85, 76, 76, 75, 74 календарних днів у загальній сумі 2720458 грн. 10 коп.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються приписами ПК України № 2755-VI від 02.12.2010р. (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Із змісту п.57.1 ст.57 ПК України слідує, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до п.203.2 ст.203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Приписами п.126.1 ст.126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Із змісту заявленого позову слідує, що протиправність податкового повідомлення-рішення позивач обґрунтовує двома обставинами:
через наявність рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу змінилися строки сплати узгодженого податкового зобов`язання, що виключає відповідальність за несвоєчасну сплату відповідно до первісно встановлених строків, при цьому позивачем не було внесені відповідні зміни до інтегрованої картки платника податків;
відповідач безпідставно змінював призначення платежу, самостійно визначене позивачем під час сплати узгоджених податкових зобов`язань за податковими деклараціями з ПДВ.

Стосовно першої обставини, на якій наголошує позивач, колегія суддів враховує наступне.

На підставі Акту позапланової документальної виїзної перевірки № 154/23/33522271 від 03.09.2010р. Дубенською об`єднаною державною податковою інспекцією /ОДПІ/ ГУ ДФС у Рівненській обл. прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000532340/0 від 14.09.2010р., яким визначено ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» податкове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1608615 грн, у т.ч. 1072410 грн. - за основним платежем, 536205 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.
У зв`язку з адміністративним оскарженням результатів зазначеної перевірки податковим органом були винесені податкові повідомлення-рішення № 0000532340/1 від 12.10.2010р., № 0000532340/2 від 29.12.2010р.
Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржені платником податків в судовому порядку.
За наслідками судового розгляду постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2015р. у справі № 2а/1770/1219/2011 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення:
№ 0000532340/0 від 14.09.2010р. - в частині визначення грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 1125939 грн., з яких 750626 грн. - за основним платежем, 375313 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; 
№ 0000532340/1 від 12.10.2010р., яким позивачу визначено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 1125939 грн., з яких 750626 грн. - за основним платежем, 375313 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; 
№ 0000532340/2 від 29.12.2010р., яким податковим органом визначено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 1125939 грн., з яких 750626 грн. - за основним платежем, 375313 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.
По причині наведеного Дубенською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській обл. прийнято нове податкове повідомлення-рішення № 0000152200 від 28.01.2016р., яким ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» визначено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 482676 грн., з яких 321784 грн. - за основним платежем, 160892 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.167).
Граничний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання, визначеного цим податковим повідомленням-рішенням, становив 12.02.2016р.

У подальшому Дубенська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській обл. звернулася до суду з позовом про стягнення з ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» узгодженої суми податкового боргу.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.08.2017р. у справі № 817/823/17, яка набрала законної сили з 22.08.2017р., позовні вимоги податкового органу задоволено; стягнуто з ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» заборгованість перед бюджетом в сумі 1237093 грн. 29 коп. (Т.1, а.с.26-29). 
При цьому, стягнута судом сума податкового боргу включає в себе грошове зобов`язання з ПДВ в сумі 482676 грн., визначене податковим повідомленням-рішенням № 0000152200 від 28.01.2016р.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.
Наявність податкового боргу у ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» по ПДВ за податковим повідомленням-рішенням № 0000152200 від 28.01.2016р. стверджується матеріалами справи і не оспорюється сторонами.

Статтею 87 ПК України визначено джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків.
Пунктами 87.1 та 87.2 цієї статті передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.10.2017р. у справі № 817/823/16 розстрочено виконання постанови суду від 07.08.2017р. згідно з визначеним графіком сплати податкового боргу (Т.1, а.с.21-25).
Таким чином, у зв`язку із наявністю відповідного судового рішення мала місце зміна строків погашення податкового боргу.
Відповідно до п.32.1 ст.32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.
Згідно з п.п.32.2, 32.3 ст.32 ПК України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.
Частиною 1 ст.263 КАС України (у редакції до 15.12.2017р.) було визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.
Аналіз положень ст.263 КАС України в системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації (ст.ст.105 та 162 КАС України), свідчить про те, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами ПК України (порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється ст.ст.95-99 наведеного Кодексу).
Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань. Відтак, розстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; розстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.
При цьому, розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.
Постановлення такого рішення не змінює статусу такої заборгованості як податкового боргу, що є несплаченою сумою узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.
Судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених п.126.1 ст.126 ПК України.
В розглядуваному випадку платник податків чітко усвідомлював ту обставину, що ним допущено податкове правопорушення - несвоєчасну сплату самостійно узгоджених податкових зобов`язань; водночас розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового боргу приймалось судом за його заявою.
Тобто, позивач був обізнаний, що несплата податкових зобов`язань заподіює шкоду суспільним інтересам у вигляді несвоєчасного надходження до бюджету узгоджених сум податкових зобов`язань, і така шкода є наслідком протиправної бездіяльності саме позивача. Отже, втручання держави шляхом нарахування штрафних санкцій на такі суми податкового боргу є правомірним та передбачуваним для позивача з огляду на встановлену відповідальність за несвоєчасне перерахування податкових зобов`язань, та не є надмірним з огляду на визначеність розміру такої відповідальності й правовідносин, що склалися.
Такі висновки відповідають правовій позиції, яка наведена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018р. у справі № 812/8730/13-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає обов`язковому врахуванню апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

В частині другої обставини, на яку вказує позивач, колегія суддів зазначає таке.

Із змісту інтегрованої картки платника податків ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» вбачається факти зміни відповідачем призначень платежів, визначених позивачем у платіжних дорученнях щодо сплати ПДВ (Т.1, а.с.136-166); така обставина також не заперечується відповідачем.
Відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Таким чином, здійснюючи зарахування сплачених ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» коштів в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, податковий орган діяв у межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством.

Покликання апелянта на загальні норми ПК України - ст.ст.35 (порядок сплати податків та зборів), 38 (виконання податкового обов`язку), 46 (податкова декларація (розрахунок)) – не спростовують передбачений приписами п.87.9 ст.87 ПК України імперативний порядок дій податкового органу щодо зарахування коштів в рахунок погашення поточної заборгованості перед бюджетом та/або попереднього податкового боргу.
Доводи апелянта щодо недотримання відповідачем вимог п.6 ст.7 Закону України «Про Національний банк України», п.п.1.4, 1.7, 1.8, 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004р., колегія суддів відхиляє, оскільки спірні правовідносини регулюються виключно нормами ПК України.
При цьому, відповідно до ст.5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу (п.5.1).
У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу (п.5.2).

Отже, з огляду принцип пріоритетності норм податкового законодавства, тобто, конкуренції спеціальної та загальної норм, слід застосовувати спеціальну норму, якою в розглядуваному випадку є п.87.9 ст.87 ПК України.

          Додатково колегія суддів враховує, що позивачем ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» оскаржувалися в судовому порядку (справа № 460/2567/19) дії податкового органу по внесенню змін до облікових даних в інтегрованій картці платника податків ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», а також були заявлені вимоги щодо зобов`язання відповідача ГУ ДФС у Рівненській обл. вчинити певні дії:
          внести з 17.01.2018р. до інтегрованої картки платника податків - ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», дані, щодо наданих платнику податків розстрочок грошових зобов`язань (податкового боргу) відповідно ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 26.10.2017р. у справі № 817/823/16, а саме дата початку дії розстрочення грошових зобов`язань (податкового боргу); період надання розстрочення грошових зобов`язань (податкового боргу) до 30.11.2017р. в сумі 20374 грн. 34 коп., також по узгоджених термінах сплати сум з податку на додану вартість рівними частинами в розмірі - по 20361 грн. по місяцях до 31.12.2017р., до 30.04.2018р., до 31.05.2018р., до 30.06.2018р., до 31.07.2018р., до 31.08.2018р., до 30.09.2018р., до 31.10.2018., до 30.11.2018р., до 31.12.2018р., до 30.04.2019р., до 31.05.2019р., до 30.06.2019р., до 31.07.2019р., до 31.08.2019р., до 30.09.2019р., до 31.10.2019р., до 30.11.2019р., до 31.12.2019р., до 30.04.2020р., до 31.05.2020р., до 30.06.2020р., до 31.07.2020р.; кількість термінів розстрочення грошових зобов`язань (податкового боргу);
зарахувати платежі, сплачені позивачем відповідно платіжних доручень по датах сплати та проведення платежів банком відповідно до платіжних доручень (Т.2, а.с.99-102).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2020р. у справі № 460/2567/19 у задоволенні позову ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» до ГУ ДФС у Рівненській обл. про визнання дій протиправними, спонукання до вчинення певних дій, відмовлено.
Відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020р. апеляційна скарга ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2020р. у справі № 460/2567/19 залишена без задоволення, а вказане судове рішення – без змін.
В порядку ч.4 ст.78 КАС України обставини, які встановлені вказаними судовими рішеннями, враховуються колегією суддів під час вирішення розглядуваного спору.

Долучені під час апеляційного розгляду справи письмові пояснення ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін» містять твердження позивача про недотримання податкових органів строків давності, визначених ст.102 ПК України, в частині нарахування штрафних санкцій за несплату грошових зобов`язань згідно податкового повідомлення-рішення № 0000152200 від 29.01.2016р.
Разом з тим, такі доводи не були предметом розгляду справи в суді першої інстанції, вказані пояснення не наведені в поданій апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Із врахуванням наведеного, правові підстави для врахування вказаних письмових пояснень ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін», які фактично є доповненням до апеляційної скарги, є відсутніми.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.
При цьому висновок суду про правомірність рішень податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об`єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.
В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ТзОВ «ЛМЗ «Ісполін».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод «Ісполін» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2019р. в адміністративній справі № 460/1326/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод «Ісполін».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 30.09.2020р.