СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2020 р.                                                                          Справа №922/2144/16  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І. , суддя  Сіверін В.І.,
при секретарі судового засідання Стойки В.В.,
за участю представників учасників справи:
від позивача - не з`явився,
від відповідача-1 - Бронова Ю.Г., адвокат, ордер №19480000031 від 12.08.2020,
від відповідача-2 - не з`явився,
від третьої особи - не з`явився,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича (вх.№1827Х/1 від 28.07.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі №922/2144/16 (м. Харків, суддя Яризько В.О., повний текст рішення складено 01.06.2020),
за позовом Фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича, м. Київ,
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор», м. Київ, 
2. Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»,                          м. Сєвєродонецьк Луганської області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Приватне акціонерне товариство «Енвіжн-Активи» в особі ліквідатора, м. Харків,
про визнання банкрутом, -
ВСТАНОВИЛА:

ФОП   Панасюк Юрій Володимирович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ «Оптимум Фактор», ПАТ «Українська інноваційна компанія», в якій просить суд :
- визнати недійсним договір факторингу №13/12/16 від 13.12.2016 за яким ПАТ «Укрінком» відступив на користь ТОВ «Оптимум Фактор» право вимоги на отримання грошових коштів за кредитним договором №4779 від 27.02.2012 (з додатковими угодами);
- визнати недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 12.06.2015, укладеним 23.12.2016 між ПАТ «Укрінком» та ТОВ «Оптимум Фактор».
В обґрунтування поданої позовної заяви позивач посилається на те, що ПАТ «Укрінком» та ТОВ «Оптимум Фактор» не є сторонами кредитного договору від 27.02.2012 та іпотечного договору від 12.06.2015, а також не є правонаступниками прав та обов`язків ПАТ «Укрінбанк», яке було стороною таких договорів, а отже вказані особи і не мали права на укладання оспорюваних договорів.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у позові Фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор» та Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» відмовлено повністю.
Фізична особа-підприємець Панасюк Юрій Володимирович з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі №922/2144/16 і прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір факторингу №13/12/16 від 13.12.2016, за яким ПАТ «Укрінком» відступив на користь ТОВ «Оптимум Фактор» право вимоги на отримання грошових коштів за кредитним договором №4779 від 27.02.2012 (з додатковими угодами); визнати недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 12.06.2015, укладений 23.12.2016 між ПАТ «Укрінком» та ТОВ «Оптимум Фактор». Одночасно з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт вказує, що включення до реєстру кредиторів ТОВ «Оптимум Фактор» по недійсним відступленим правам вимоги, як кредитора забезпеченого заставою, порушує права позивача, як кредитора, вимоги якого задовольняються із виручених грошових коштів від реалізації майна боржника пропорційно сумам кредиторських вимог; ПАТ «Укрінком» не мало права вимоги до боржника АТ «Енвіжн-Активи», так як кредитором є ПАТ «Укрінбанк» і право вимоги від ПАТ «Укрінбанк» до ТОВ «Оптимум Фактор» не переходило за відсутності укладеного між ними договору. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 поновлено Фізичній особі-підприємцю Панасюку Юрію Володимировичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/2144/16. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича. Встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу №922/2144/16 до розгляду на 18.08.2020. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
Від відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор» надійшов відзив (вх.№7554 від 12.08.2020) на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП Панасюка Ю.В.; залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі №922/2144/16. 
В обґрунтування своєї позиції по справі вказує на те, що укладання спірних договорів не впливає на кредиторські вимоги позивача, не впливає на зміну активів боржника та відповідно у справі про банкрутство на зміну ліквідаційної маси, що свідчить про подання завідомо безпідставного позову та апеляційної скарги, про відсутність предмета спору та як наслідок відсутність предмета захисту в суді; ПАТ «Укрінком» є тією ж юридичною особою, яке довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи, а зміна організаційно-правової форми не відбулась, тому відсутній факт реорганізації юридичної особи, в ході якої згідно з Законом України «Про банки та банківську діяльність» необхідно затвердження плану реорганізації та отримання дозволу від Національного Банку України. 
Від Фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича надійшло клопотання (вх.№7618 від 17.08.2020), в якому просить провести розгляд справи за відсутності апелянта та його представника; зазначає, що доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. 
Інші учасники провадження відзивів на апеляційну скаргу не надали, до судового засідання Східного апеляційного господарського суду 18.08.2020 - не з`явились. 
Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
В судовому засіданні 18.08.2020 представник відповідача-1 підтримав вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу; просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП Панасюка Ю.В.; залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.07.2016 за заявою ФОП Панасюка Юрія Володимировича порушено провадження у справі №922/2144/16 про банкрутство Приватного АТ «Енвіжн-Активи», код ЄДРПОУ 19115651. Ухвалою суду від 19.07.2016 визнано безспірні вимоги ініціюючого кредитора фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича у розмірі 513440,00 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.09.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів Приватного акціонерного товариства «Енвіжн-Активи», код 19115651, до якого, зокрема, внесені вимоги ФОП Панасюка Ю.В. у розмірі 527220,00 грн. (13780,00 грн. - витрати зі сплати судового збору (1 черга задоволення вимог кредиторів), 513440,00 грн. - основний борг (4 черга задоволення вимог кредиторів)); окремо внесені вимоги, забезпечені заставою майна боржника, а саме вимоги публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» у розмірі 96772331,81 грн.; окремо внесено відомості про майно боржника, що є предметом застави публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» :
- нежитлове приміщення загальною площею 2340,2 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3;
- нежитлові приміщення № № 6, 7, 8, 9, 10, 11, склади центральні (в літ. Г') загальною площею 1523,60 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3;
- будівля - виробниче приміщення для випуску комп`ютерних систем (літ. А) загальною площею 905,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 3б.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.03.2017 задоволено заяву ТОВ «Оптимум Фактор» про заміну сторони, здійснено заміну сторони (кредитора) - ПАТ «Укрінком» на його правонаступника ТОВ «Оптимум Фактор» (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 11, офіс 27, код ЄДРПОУ 37194782). 
27.02.2012 між ПАТ «Укрінбанк» та АТ «Сінтронікс інформаційні технології України», правонаступником якого є АТ «Енвіжн-Україна», був укладений кредитний договір №4779 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, з подальшими змінами та доповненнями.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ «Укрінбанк», АТ «Енвіжн-Україна», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Сінтронікс Ай Ті Активи», та АТ «Енвіжн-Активи», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Сінтронікс інформаційні технології України» 12.06.2015 був укладений іпотечний договір.
13.12.2016 між ПАТ «Укрінком» та ТОВ «Оптимум Фактор» був укладений договір факторингу № 13/12/16, відповідно до якого ПАТ «Укрінком» відступив на користь ТОВ «Оптимум Фактор» право вимоги на отримання грошових коштів за кредитним договором № 4779 від 27.02.2012 (з додатковими угодами).
23.12.2016 між ПАТ «Укрінком» та ТОВ «Оптимум Фактор» був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 12.06.2015, посвідченим Заєць О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 737, відповідно до якого ПАТ «Укрінком» відступає (передає),  а ТОВ «Оптимум Фактор» набуває (приймає) усе та будь-яке належне ПАТ «Укрінком» право вимоги за іпотечним договором, як визначено у договорі про відступлення. 
Вищенаведені договори факторингу від 13.12.2016 та відступлення права вимоги від 23.12.2016 є предметом оспорювання по даній справі.
За результатами розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки предметом оскаржуваних договорів є не майно боржника, а лише право вимоги до нього, яке як окремий предмет не пов`язано безпосередньо з майном боржника, тобто за результатами вирішення спору щодо оскарження оспорюваних договорів майно боржника не зазнає змін, оскільки змінилась лише особа, яка має право вимоги до боржника, тобто кредитор. Отже, результати укладених договорів не впливають на зміну активів боржника та відповідно у справі про банкрутство - на зміну ліквідаційної маси, та як наслідок на права інших кредиторів у справі, зокрема ФОП Панасюка Ю.В. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав укладенням оспорюваних договорів, відповідно, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В частині 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Отже, за змістом статей 15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові по справі №910/14255/18 від 03.09.2019.
Як вбачається з матеріалів справи, вимоги ПАТ «Укрінбанк» внесені до реєстру вимог кредиторів як забезпечені заставою майна. Відповідно до частини 6 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово. В той час як вимоги ФОП Панасюка Ю.В. у розмірі 527220,00 грн. (13780,00 грн. - витрати зі сплати судового збору (віднесені до 1 черги задоволення вимог кредиторів), 513440,00 грн. - основний борг (віднесені до 4 черги задоволення вимог кредиторів). Тобто, враховуючи вищезазначені норми законодавства, задоволення вимог кредитора ПАТ «Укрінбанк» (в подальшому ТОВ «Оптимум Фактор») буде здійснюватися за рахунок майна, що є предметом забезпечення. Тобто за рахунок майна, яке фактично не зазнає будь-яких змін. При заміні кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. А отже, оспорювані договори не впливають на зміну активів боржника, зміну ліквідаційної маси і відповідно на права інших кредиторів у справі, зокрема апелянта.  
Отже, позивачем у відповідності до вищевказаних норм законодавства не доведено наявності порушеного права чи законного інтересу укладенням оспорюваних договорів між відповідачами.
Колегія суддів вказує, що самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та постанові від 11.02.2020 у справі №922/1159/19.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного або оспорюваного права позивача, що в свою чергу є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Колегія суддів вказує, що інші доводи апеляційної скарги є похідними від встановлення порушення цивільного права особи, за захистом якого вона звернулась. Так як судом встановлено недоведеність порушеного права чи законного інтересу апелянта внаслідок укладених між відповідачами договорів, доводи апеляційної скарги про визнання оспорюваних договорів недійсними - не розглядаються. 
Таким чином, колегія суддів зазначає, що з огляду на все вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.
Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг, витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панасюка Юрія Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі №922/2144/16 залишити без змін. 

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21.08.2020.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін