Номер провадження: 33/813/773/20
Номер справи місцевого суду: 520/613/18 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М. 
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду:                  Гірняк Л.А.

За участю секретаря судового засідання Ющак А.Ю.

       Особа, яка притягується 
до адміністративної відповідальності:
        ОСОБА_1 .
Представник особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року,-

   В С Т А Н О В И В:

ПРОЦЕДУРА:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №084881 від 06.01.2018 року 06.01.2018 року о 15:10 год., в м. Одеса по вул. Левітана, біля будинку № 101, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «АUDI», д/з НОМЕР_1 , при виїзді з двору будинку, не надав переваги у русі автомобілю марки «НYUNDAI», д/з НОМЕР_2 , в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.10.3 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий зоїр на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2018 року, що складає 352,40 грн. 
01.06.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН 
Зазначає, що постанова винесена з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, особу, що скоїла ДТП, а тому вважає,що вона є незаконною, необґрунтовано. та такою, що підлягає скасуванню.
Зокрема посилається на те, що він не здійснював керування автомобілем «АUDI», д/з НОМЕР_1 , яким було вчинено ДТП. Ніякого відношення до вказаного автомобілю немає. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , в розпорядженні апелянта знаходиться транспортний засіб ТОYОТА YARIS д/н НОМЕР_4 . З власницею автомобілю марки «АUDI», д/н НОМЕР_1 апелянт ніколи знайомий не був.
Крім цього, ОСОБА_1 стверджує, що в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено відносно апелянта ОСОБА_1 вказані серія та номер водійського посвідчення, яке ним втрачено у літку 2013 року після чого він звернувся в районний відділ міліції із заявою про втрату, крадіжку у нього гаманця, у якому знаходилися документи, у тому числі посвідчення водія серії  НОМЕР_5 від 08.04.2003 категорії «В» виданого ВРЕР № 1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ВРЕР УДАІ УМВС України в Одеській області із заявою про отримання нового посвідчення водія на його ім`я замість втраченого ним. На даний час, апелянт звернувся до правоохоронних органів із заявою про отримання відомостей стосовно його звернення у 2013 році до міліції із заявою про втрату, крадіжку у нього гаманця із документами, (копія заяви додається).
Згідно до відповіді МВС Регіонального сервісного центру в Одеській області Територіального сервісного центру № 5154 від 11.03.2020 року за № 31/15/5154226, у відповідності до інформаційних масивів Єдиного державного реєстру МВС України замість посвідчення водія серії ОІВ НОМЕР_6 001548 від 08.04.2003 категорії «В» виданого ВРЕР № 1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано нове посвідчення водія серії НОМЕР_7 від 20.08.2013 категорії «В1, В».
Також заявник звертає увагу суду, що дійсне посвідчення водія ОСОБА_1 не вилучалося та перебуває в його розпорядженні. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ
Матеріалами справи встановлено, що факт ДТП мав місце 06.01.2018 року. 
06.01.2018 року складено протокол № БР №084881 з якого вбачається, що 06.01.2018 року о 15:10 год., в м. Одеса по вул. Левітана, біля будинку № 101, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «АUDI», д/з НОМЕР_1 , при виїзді з двору будинку, не надав переваги у русі автомобілю марки «НYUNDAI», д/з НОМЕР_2 , в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.10.3 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.
  В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1   зазначив, що керуючи автомобілемАUDI», д/з НОМЕР_1 при виїзді з прибудинкової території на вул. Левітана, біля будинку № 101не пересвідчився в безпечності маневру здійснив зіткнення з т/з «НYUNDAI», д/з НОМЕР_2 з причин неуважності. Свою вину визнав повністю. В медичній помочі не потребує. Водія «НYUNDAI», вважає тверезим (а.с.3).
З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він, керуючи автомобілем «НYUNDAI» д/з НОМЕР_2 , рухався вул. Левітана в напрямку вул. Ак. Корольова біля дому №101 - водій т/з «АUDI», д/з НОМЕР_1 виїзжаючи з прибудинкової території здійснив зіткнення с його автомобілем, а саме з задній бампер правої сторони. Претензій до співробітників поліції не має та вважає водія т/з «АUDI» тверезим. 

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙЦНОГО СУДУ
Заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши заявника ОСОБА_1 , а також та його представника, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
          Визнаючи винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП районний суд виходив з доведеності його вини. 
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Частиною 1 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. 
В матеріалах справи відсутні належні докази інформування ОСОБА_1 про притягнення його адміністративної відповідальності або докази, які б свідчили про ухилення його від отримання повідомлення, а тому вважається, що ОСОБА_1 не був сповіщений про час та місце судового розгляду.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. 10.2 ПДР України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 10.2 ПДР України, яка зазначена в протоколі працівником поліції.
Пунктом 10.2 ПДР України встановлено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. 
За змістом КУпАП невід`ємною ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні, яку зумовлює, зокрема наявність реальної можливості не вчинити дії або відвернути наслідки, які складають об`єктивну сторону правопорушення.
Відповідно до положень ч.2 ст. 279 КУпАП та ст. 280 КУпАП орган (посада особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також питання: «… чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність».
Водночас постанова районного суду від 12.02.2018 року в порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП не містить достовірних відомостей про особу, стосовно якої розглядалось адміністративне провадження, що у свою чергу, мали б враховуватись судом при постановленні судового рішення. 
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду. У разі ухилення від явки до суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, може бути піддана приводу лише за розгляду тих справ, у яких присутність особи є обов`язковою (ч. 2 ст. 268 КУпАП).
Ст. 277-2 Кодексу передбачено, що повістка, у якій зазначаються дата і місце розгляду справи, вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пізніше, ніж за 3 доби до дня розгляду.
Суд першої інстанції не викликав належним чином в судове засідання ОСОБА_1 , не з`ясував особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.
При цьому з пояснень ОСОБА_1 вбачаються розбіжності в анкетних даних, а саме: сімейний стан ОСОБА_1 , освіта та адреса проживання.
З оглянутих с судовому засіданні апеляційної інстанції паспортних даних ОСОБА_1 вбачається, що він одружений, має вищу освіту та іншу адресу проживання.
В суді апеляційної інстанції заявник зазначив, що по адресі вказаній в поясненнях від 06.01.2018року, а саме – АДРЕСА_1 він ніколи не проживав.
Тому апеляційний суд приходить до висновку, що розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є порушенням ст. 268 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом який ... становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення...».
Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, які могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» рішення від 20.09.2011 року, п. 570 та " Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства ", рішення від 22.10.1996 року п.51).
За національною класифікацією адміністративне переслідування і призначення винним справедливого покарання відповідає цілям адміністративного судочинства, так як і відмова від адміністративного переслідування невинних.
Визначивши межі публічного переслідування, законодавець поряд із судовим захистом забезпечує процесуальну економію, оперативність при розгляді справ та профілактику правопорушень.
Цим, зокрема, обумовлено встановлення в КУпАП в якості підстави закриття провадження у справі за спливом строків давності.
Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».
Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними (див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 07.07.1989 року, п. 87).
Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначає, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12.07. 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10.02.1995 року, п. 35).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, в тому числі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Дана стаття носить імперативний характер і зобов`язує орган чи посадову особу, яка здійснює розгляд матеріалів, щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, закривати провадження та закінчити дослідження доказів, а також їхнє отримання в судовому засіданні.
За таких обставин приходжу до висновку, що строк притягнення до адміністративної відповідальності сплив, а справа підлягає закриттю.
Тому в силу презумпції невинуватості за міжнародними та національними нормами права, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП України в зв`язку з пропуском строку притягнення його до адміністративної відповідальності.
Виходячи з вищезазначеного суд вважає, що стосовно ОСОБА_1 справа підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності.
За вказаних вище обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді місцевого суду - скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього кодексу.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не приймав участі в суді першої інстанції, постанову Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року отримав 18.05.2020 року, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
На підставі викладеного й керуючись ст. 38, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя ,- 

П О С Т А Н О В И В:
       
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року скасувати.
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Л.А.Гірняк