ПОСТАНОВА
Іменем України

17 березня 2020 року 
Київ
справа №825/1681/16
адміністративне провадження №К/9901/20987/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправною та скасування постанови
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 (головуючий суддя - Соломко І.І., судді - Падій В.В., Житняк Л.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 (прийняту у складі колегії суддів: головуючий суддя - Троян Н.М., судді - Сорочко Є.О., Твердохліб В.А.)
ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1.      У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради, про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 29.08.2016 про закінчення виконавчого провадження №50181322.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у виконавчому провадженні №50181322 примусово виконувалось рішення П`ятої секції Європейського суду з прав людини від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України» №79754/12, а також рішення національного суду - постанова Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10. Позивач зазначала, що виконано було лише рішення Європейського суду з прав людини в частині виплати їй 1000 євро, проте рішення національного суду виконано в повному обсязі не було. 
3. З цих підстав позивач вважала постанову про закінчення виконавчого провадження №50181322 від 29.08.2016 протиправною та просила її скасувати, а також заявила клопотання про витребування у відповідача матеріали виконавчого провадження №50181322 або належним чином завірені їх копії, та витребування з Новозаводського районного суду міста Чернігова матеріали адміністративної справи №2а/2614/10.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
4.      Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.10.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
5. Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірна постанова у виконавчому провадженні №50181322 винесена по виконанню рішення Європейського суду від 03.12.2015 №79754/12 у справі «Городніченко та інші проти України», та позивачем не заперечується факт його виконання, то постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідачем з врахуванням норм чинного законодавства у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що чинним законодавством України на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не покладено обов`язку щодо виконання рішень судів, які перебувають на виконанні територіальних органах ДВС.
6. Суд апеляційної інстанції підтримав зазначені висновки та також вказав, що оскільки рішення Європейського суду з прав людини виконано у повному обсязі, це є підставою для закінчення виконавчого провадження за пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів того, що в рамках саме цього виконавчого провадження знаходився на виконанні виконавчий лист Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10, яким зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради здійснити перерахунок та виплатити позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення  нею трирічного віку, позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не надано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7.      23.02.2017 ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016.
8. У касаційній скарзі позивач, зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Єжова М.В. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.08.2016 про закінчення виконавчого провадження №50181322, а також клопоче про витребування та дослідження матеріалів виконавчого провадження №50181322 та матеріалів адміністративної справи №2-а/2614/10 Новозаводського районного суду міста Чернігова, та вирішити питання щодо перерозподілу судових витрат.
9.      Позивач, посилаючись на ст. ст. 11, 17, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стверджує, що  виконання у повному обсязі на її користь постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10 має забезпечувати державний виконавець, який здійснює виконання рішення Європейського суду з прав людини,  про що також вказано і у рішенні П`ятої секції Європейського суду з прав людини від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України» №79754/12.  На думку позивача, суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку щодо відсутності обов`язку у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконувати постанову національного суду. 
10. Крім того, позивач звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій не розглянули подані нею клопотання про витребування та дослідження матеріалів виконавчого провадження №50181322, а також матеріалів адміністративної справи №2-а/2614/10. Наведене, на переконання позивача, свідчить про те, що рішення у даній справі були ухвалені без повного з`ясування всіх обставин справи, що стосуються спору. 
11. Відзиву на касаційну скаргу не надходило, що у відповідності до ч. 4 ст. 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
12. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2017 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
13. Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали касаційної скарги К/9901/20987/18 за правилами пункту 4 частини першої Розділу VІІ «Перехідні положення» цього кодексу.
14. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2018 для розгляду справи №825/1681/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Желтобрюх І.Л., судді - Білоус О.В., Стрелець Т.Г.
15. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівником секретаріату Касаційного адміністративного суду №519/0/78-19 від 30.05.2019 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.Л.
16. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2019 для розгляду справи №825/1681/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
17. Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2020 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини №79754/12 від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України» Суд, серед іншого, визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу позивача) щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їх користь та постановив: «Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї односторонньої декларації. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної допомоги шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ».
19. 29.08.2016 головним державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50181322 у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі за виконавчим документом.
20. У спірній постанові вказано, що грошові кошти перераховані позивачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 26.02.2016 №991 у розмірі  30      047,08 грн (еквівалент 1000 євро) та платіжним дорученням Міністерства юстиції України №2971 від 01.08.2016 перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3      956,19 грн.
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
21. Конституція України
21.1. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Закон України «Про виконавче провадження»
22.1. За приписами статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
22.2. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
22.3. Відповідно до ч. 1 ст.21 Закону на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи.
22.4. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
23. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»
23.1. У статті 1 Закону визначено наступні терміни: 
- виконання Рішення: а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру. 
- орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень;
- відшкодування: а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.
23.2. Відповідно до ст. 8 Закону виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.
23.3. Частиною 5 статті 8 Закону встановлено, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.
IV. Позиція Верховного Суду
24. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
25. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
26. Рішенням Європейського суду з прав людини №79754/12 від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України» Суд, серед іншого, визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу позивача) щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їх користь та постановив: «Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї односторонньої декларації. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної допомоги шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ».
27. Постановою державного виконавця від 29.08.2016, яка оспорюється позивачем, закінчено виконавче провадження №50181322 з виконання зазначеного рішення на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі.
28. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку, що доводи позивача з приводу того, що спірне виконавче провадження не мало бути закінчено, оскільки рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10 не виконано в повному обсязі, є безпідставними, з огляду на те, що оскаржувана постанова у виконавчому провадженні №50181322 винесена по виконанню рішення Європейського суду №79754/12 від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України», а доказів того, що в межах саме цього виконавчого провадження знаходився на виконанні також виконавчий лист Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10, яким зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради здійснити перерахунок та виплатити позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивачем суду не надано. 
29. Верховний Суд не погоджується із зазначеними висновками судів, з огляду на наступне. Позивачем у позовній заяві було заявлено клопотання про витребування у відповідача матеріалів виконавчого провадження №50181322, оскільки вона вважала, що в межах цього виконавчого провадження також виконувалось рішення національного суду - постанова Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10. Натомість суд першої інстанції вказане клопотання не розглянув, матеріали виконавчого провадження не дослідив. Відтак, висновок суду про безпідставність доводів позивача щодо неможливості закінчення спірного виконавчого провадження з причин невиконання в повному обсязі рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10, з посиланням на те, що оскаржувана постанова у виконавчому провадженні №50181322 винесена по виконанню саме рішення Європейського суду №79754/12 від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України», є передчасним. Суд апеляційної інстанції, підтримавши зазначений висновок, також не звернув увагу на аналогічне клопотання позивача, викладене в апеляційній скарзі, матеріали виконавчого провадження не витребував та вказані позивачем докази не дослідив.
30. Верховний Суд в свою чергу зауважує, що зі змісту рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що його виконання не обмежується виплатою позивачу 1000 євро як відшкодування будь-якої матеріальної та моральної шкоди. Належним його виконанням є здійснення виплат заявникам (в тому числі позивачу), які вказані у цьому рішенні, а також, окрім цього, виконання рішень національних судів (в тому числі рішення суду, на яке посилається позивач у позовній заяві - постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10).
31. Судами встановлено, що позивачу перераховані кошти в розмірі 30      047,09 грн, що становить еквівалент 1000 євро, а також перераховано заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3      956,19 грн. Позивач підтверджує ці обставини, однак стверджує, що рішення Європейського суду з прав людини виконано лише в частині виплати їй 1000 євро, в той час як рішення національного суду виконано не в повному обсязі, а тому вважає постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №50181322 від 29.08.2016 протиправною.
32. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що матеріали даної справи не містять копії постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10, судами не досліджувався її зміст, так само судами не досліджувалися матеріали виконавчого провадження з виконання цього рішення, а тому дійти однозначного висновку про те, чи виконано рішення національного суду в повному обсязі, не вбачається за можливе. 
33. Посилаючись на ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що чинною правовою нормою на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не покладено обов`язку щодо виконання рішень судів, які перебувають на виконанні територіальних органах ДВС. В той же час, судами не встановлено, на виконанні якого територіального органу Державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист, виданий на виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі № 2-а/2614/10. Судами, як було зазначено вище, взагалі не встановлено, чи перебуває вказаний виконавчий лист на виконанні в межах або поза межами виконавчого провадження №50181322. Тому Верховний Суд вважає вказаний висновок судів передчасним. 
34. Крім того, суди попередніх інстанцій, вказавши, що позивачем не доведено, що в рамках саме цього виконавчого провадження знаходився на виконанні  виконавчий лист Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі № 2-а/2614/10, не врахували положення ч. 2 ст. 71 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
35. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний лист відповідача від 23.06.2015 (а.с. 26), зі змісту якого вбачається, що державним виконавцем 01.06.2015 винесена вимога №428, яка направлена в тому числі до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України з метою сплати на користь позивача заборгованості за рішенням національного суду у розмірі 3956,19 грн. Зазначене ставить під сумнів те, що рішення національного суду не перебувало на виконанні відповідача.
36. Таким чином, судами не встановлено на підставі належних і допустимих доказів, чи виконано рішення національного суду у повному обсязі. Судами також не з`ясовано,  в межах якого виконавчого провадження перебуває на виконанні виконавчий лист з виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10. Крім того, суди не надали належної правової оцінки змісту виконавчого документу, виданого на виконання рішення Європейського суду з прав людини №79754/12 від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України», та не дослідили, чи має значення для виконання вказаного рішення Європейського суду факт повного виконання рішення національного суду. Наведене унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в силу ст. 353 КАС України є порушенням норм процесуального права.
37. Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Отже, суд позбавлений можливості витребувати докази, на які вказує позивач у касаційній скарзі, а саме матеріали виконавчого провадження №50181322, у зв`язку з чим вимоги касаційної скарги у відповідній частині не підлягають задоволенню.
38. Відповідно до вимог частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої або апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
39. Верховний Суд зазначає, що для ухвалення справедливого та об`єктивного рішення мають бути повністю встановлені та з`ясовані обставини справи, а також надана належна правова оцінка доказам, що мають істотне значення для вирішення спору.
40. Відповідно до ч. 1- 3 ст.  242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
41. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
42. Згідно з ч. 4 статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
43. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій прийнято необґрунтовані рішення, ухвалені без дотримання норм процесуального права, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
44. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові та розглянути подане позивачем клопотання про витребування матеріалів виконавчого провадження №50181322; дослідити та надати належну правову оцінку змісту виконавчого документу, виданого на виконання рішення Європейського суду з прав людини №79754/12 від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України» в частині, що стосується позивача, і з`ясувати, чи впливає виконання рішення національного суду на фактичне виконання зазначеного рішення Європейського суду. З урахуванням встановлених обставин дійти висновку, чи покладено на державного виконавця, який здійснює виконання рішення Європейського суду, обов`язок перевіряти хід виконання рішення національного суду або виконувати його в межах виконавчого провадження №50181322. 
45. Також суду першої інстанції належить дослідити, в межах якого виконавчого провадження перебуває виконавчий лист, виданий на виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 в адміністративній справі №2-а/2614/10. У випадку, якщо судом буде встановлено, що для виконання рішення  Європейського суду з прав людини №79754/12 від 03.12.2015 у справі «Городніченко та інші проти України» в частині, що стосується позивача, необхідно виконати у повному обсязі рішення національного суду, суду першої інстанції слід з`ясувати, чи було таке рішення виконане у повному обсязі.
46. Оскільки колегія суддів повертає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 скасувати.
3. Справу направити на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду