ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 вересня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/2321/17
Головуючий у першій інстанції – Лобода Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1085/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
сторони: позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2018 року (місце ухвалення – м. Бахмач, дата складання повного тексту – 29.01.2018) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
                                     В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.04.2013 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав у зв`язку з чим, позичальник станом на 31.10.2017 має заборгованість у розмірі 21226,65 грн, яка складається з: 1564,06 грн – заборгованість за кредитом; 15275,61 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900, 00 грн – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн – штраф (фіксована частина); 986, 98 грн – штраф (процентна складова).
На час звернення банку з позовом відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.
У позові банк просить стягнути з відповідача – ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 21226,65 грн за кредитним договором № б/н від 26.04.2013, яка складається з: 1564,06 грн – заборгованість за кредитом; 15275,61 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900, 00 грн – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн – штраф (фіксована частина); 986, 98 грн – штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.
Заочним рішенням Бахмацького районного суду від 29.01.2018 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість, яка виникла станом на 31.10.2017 на загальну суму 18181, 65 грн, в тому числі – 1564, 06 грн заборгованості за кредитом; 15275, 61 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 500, 00 грн фіксованої частини штрафу та 841, 98 грн відсоткової частини штрафу. У задоволенні іншої частини позову – відмовлено, стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк»  1376, 00 грн судового збору.
Рішення суду обґрунтовано тим, що підписана відповідачем заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ОСОБА_3 та банком договір і згода на це засвідчена підписом відповідача в анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в «Приватбанку», таким чином вимоги банку в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1564,06 грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 15275,61 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі частково задоволених вимог стягнуто  500, 00 грн (фіксованої частини штрафу) і 841, 98 грн (відсоткової складової, що становить 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту та нарахованих і прострочених відсотків). Проте не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією, що становить 2900, 00 грн, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15.
Ухвалою Бахмацького районного суду від 21.07.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Бахмацького районного суду від 29.01.2018 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості – відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції від 29.01.2018 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бахмацького районного суду від 29.01.2018, та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в позові ПАТ КБ «ПриватБанк».
За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим в зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
У скарзі заявник посилається, що в рішенні суд посилається на те, що банк надав кредит 26.04.2013 на платіжну картку, але не вказано строк повернення кредиту та номер кредитної картки. Копія анкети-заяви, яка додана до позовної заяви не посвідчена, не зазначено вид кредитної картки, бажаний кредитний ліміт та процентна ставка. Наданий банком розрахунок заборгованості є невірним, оскільки сальдо поточної заборгованості за кедитом зазначено 1458,13 грн, а в підсумку вказано заборгованість за кредитом 1564,06 грн. Розмір нарахованих процентів становить 15275,61 грн, але не вказано, за який період вони нараховані і за якою кредитною ставкою.
Умови та Правила надання банківських послуг, які надані суду, не містять підпису відповідача і позивач не надав суду належних і допустимих доказів у підтвердження, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови та Правила мались на увазі  при підписанні заяви позичальника.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. В обґрунтування посилається на те, що підписавши заяву від 26.04.2013 між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Після підписання вказаної заяви відповідачу була видана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом, а саме кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 з строком дії до останнього дня вересня 2016 року, яка в подальшому була перевипущена на картку № НОМЕР_2 з строком дії до останнього дня квітня 2017 року. Умови кредитування рахунку та погашення заборгованості, а також розмір і порядок нарахування неустойки відображені у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була особисто підписана ОСОБА_3 у день укладення договору та отримання картки. З виписки про рух грошових коштів по карткових рахунках відповідача вбачається, що остання користувалася кредитними коштами шляхом їх зняття готівкою в банкоматах та проведення безготівкових розрахунків в торгово-сервісних мережах, проводилось часткове погашення заборгованості.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що 26.04.2013 ОСОБА_3 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку Для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (а.с. 5).
Згідно свідоцтва про шлюб від 13.08.2014 ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 , прізвище після державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_6 (а.с. 73)
Позивачем в обгрунтування наявності кредитного договору додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 6).
Матеріали справи містять розрахунок, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги, згідно якого заборгованість за договором № б/н від 26.04.2013, укладеного між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_3 , станом на 31.10.2017, становить 1564,06 грн, заборгованість за процентами 15275,61 грн, в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 101,28 грн, несплачені проценти на прострочену заборгованість 15174,33 грн, комісія в т.ч. нарахована комісія 2900,00 грн, заборгованість по судовим штрафам 1486,98 грн, разом 21226,65 грн (а.с. 3-4).
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що підписана відповідачем заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ОСОБА_3 та банком договір і згода на це засвідчена підписом відповідача в анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в «Приватбанку», таким чином вимоги банку в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1564,06 грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 15275,61 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі частково задоволених вимог стягнуто  500, 00 грн (фіксованої частини штрафу) і 841, 98 грн (відсоткової складової, що становить 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту та нарахованих і прострочених відсотків). Проте не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією, що становить 2900, 00 грн, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15.
З таким висновком місцевого суду частково погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Рішення суду в частині не задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості  визначеної судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Проте, як вбачається з матеріалів справи Анкета-заява від 26.04.2013, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, отже, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за кредитом, та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.04.2013, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 6-30).
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При розгляді заяви про перегляд заочного рішення судом першої інстанції відповідач заперечувала, що вона знайомилась з вищезазначеними документами, а тому вони не є складовими кредитного договору (а.с. 69).
Під час розгляду справи у суді першої інстанції матеріали справи не містили підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц та № 330/1607/16-ц.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивач та відповідач). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.
Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, районний суд прийшов до правильного висновку в частині задоволення вимог щодо тіла кредиту та помилкового висновку про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитом та штрафами (процентна складова та фіксована частина).
На підтвердження заявлених вимог в цій частині позивачем до апеляційної скарги було додано довідку про умови кредитування (а.с. 136), яка підписана ОСОБА_3 26.04.2013, у якій, крім іншого, зазначені тип та розмір процентних ставок, штраф за порушення строків платежів та його розміри.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
        Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 2, 4, 5, 8 статті 83 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 458/867/15-ц).
Банком не було подано до суду першої інстанції довідку про умови кредитування (а.с. 136), яка підписана ОСОБА_3 26.04.2013, у якій, крім іншого, зазначені тип та розмір процентних ставок, штраф за порушення строків платежів та його розміри, а неподання або поважні причини не подання такої довідки позивач в належний спосіб не обґрунтовував.
З наведеного вбачається, що позивач не послався на об`єктивні обставини, що перешкоджали та унеможливлювали подати вказаний доказ до суду першої інстанції у встановлені процесуальним законом строки, а тому за відсутності поважних причин неподання нового доказу в апеляційного суду відсутні підстави для його дослідження.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Не можуть бути підставою відмови у задоволенні вимог щодо тіла кредиту заперечення відповідача щодо невідповідності розміру заборгованості за тілом кредиту у підсумку, оскільки заборгованість складається з поточного боргу у сумі 1458,13 грн та простроченого боргу у сумі 105,93, що разом склапдає 1564,06 грн.
Інші твердження скаржника не є підставою для скасування рішення повністю з відмовою у задоволенні позову, оскільки висновки суду першої інстанції у частині задоволенння вимог щодо тіла кредиту є правильними та обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги правильних висновків у цій частині не спростовують.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, правильно визначив розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає до стягнення з   ОСОБА_1 .
Проте, помилковим є висновок суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за процентами 15275,61 грн, в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 101,28 грн, несплачені проценти на прострочену заборгованість 15174,33 грн, заборгованість по судовим штрафам 1486,98 грн, тому рішення суду  підлягає в цій частині скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється частково, відповідно підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору за  розгляд справи у суді першої інстанції з 1376,00 грн до 117,76 грн (1600,0 грн/100х 7,36%), з врахуванням задоволення вимог на 7,36 % від ціни позову за розгляд справи в суді першої інстанції, та 2193,6грн (2400,0/100х91,4%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом з врахуванням задоволення вимог від оскаржуваної суми вимог на 91,4%.
Керуючись ч. 13 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами 15275,61 грн,  заборгованість по судовим штрафам 1486,98 грн, відмовивши у задоволенні цих вимог.
Змінити заочне рішення суду в частині стягнення судового збору, зменшивши розмір стягнутого судового збору з ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 14360570) з 1376,00 грн до 117,76 грн.
В іншій частині заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2018 року залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 2193,6 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст рішення складено 29.09.2020.
Головуючий                                                        Судді :