Ухвала
 
03 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 350/2383/13-ц
провадження № 61-10941ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                   
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони правонаступником у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 подав заяву про заміну стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його правонаступником - ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 350/2383/13-ц у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 870pv14-06 від 07 серпня 2006 року на суму 2 437 704,87 грн. В обґрунтування заяви зазначав про те, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року, скасованим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року в частині розміру стягнутої в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором № 870pv14-06 від 07 серпня 2006 року та судового збору, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №870pv14-06 від 07 серпня 2006 року в розмірі 1 642 157,74 грн та судовий збір по 1 720,50 грн на користь банку та по 106,50 грн в дохід держави. На виконання рішення видано виконавчі листи. Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , в іншій частині рішення залишено без змін.
 
Станом на день подання заяви ОСОБА_2 є кредитором за кредитним договором № 870pv14-06 від 07 серпня 2006 року та договорами забезпечення, що підтверджується договором про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 10 серпня 2018 року, договором про відступлення права вимоги № 018/18-О від 10 липня 2018 року. Просив суд замінити стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його правонаступником - ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 350/2383/13-ц у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 870pv14-06 від 07 серпня 2006 року на суму 2 437 704,87 грн.
 
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2020 року, яка залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, заяву задоволено. Замінено сторону у виконавчому провадженні, з виконання виконавчого листа № 350/2383/13-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 870pv14-06 від 07 серпня 2006 року, а саме: стягувача  з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ОСОБА_2 .
 
Задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги за своєю правовою природою є різновидом правонаступництва, відповідно правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.
 
21 липня 2020 року ОСОБА_1  засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2020 року в указаній вище справі. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
 
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що заявником ОСОБА_2 правомірно набуто право грошової вимоги за кредитним договором № 870рv14-06 від 07 серпня 2006 року від ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» (переможець електронного аукціону № UA-ЕА-2018-04-27-000183-а від 21 червня 2018 року, а саме купівлі лоту № F07GL22656 - право вимоги за кредитним договором № 870рv14-06 від 07 серпня 2006 року) на підставі договору про відступлення прав вимоги № 018/18-О від 10 липня 2018 року, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 753/11254/17 (провадження № 61-1019св20), від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20), від 14 квітня 2020 року у справі № 761/7911/15-ц (провадження № 61-1291св19), від 03 березня 2020 року у справі № 607/16147/19 (провадження № 61-21244св19).
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони правонаступником у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко
 
                                                                                                             І. М. Фаловська