Ухвала
03 липня 2020 року
м. Київ
справа № 1622/17332/2012
провадження № 61-3619ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 червня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2020 року за заявою публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» про поновлення пропущеного строку для пред`явленння виконавчого документа до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство «Полтавагаз» (далі - 
ПАТ «Полтавагаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання у розмірі 700 грн 56 коп.
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2013 року позов ПАТ «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 700 грн 56 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.
У травні 2018 року ПАТ «Полтавагаз» звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 червня 2018 року заяву ПАТ «Полтавагаз» про поновлення пропущеного строку для пред`явленння виконавчого документа до виконання задоволено. Поновлено ПАТ «Полтавагаз» строк для пред`явленння до виконання виконавчого листа № 1622/17332/2012, виданого на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 
на користь ПАТ «Полтавагаз» заборгованості за послуги з газопостачання 
в розмірі 700 грн 56 коп.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 12 червня 2018 року відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду 
м. Полтави від 12 червня 2018 року відмовлено.
22 лютого 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 
ОСОБА_1 подано касаційну скаргу (надійшла 26 лютого 2020 року) на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2020 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви ПАТ «Полтавагаз».
Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2020 року касаційну скаргу 
 ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
На виконання вимог вищевказаної ухвали Верховного Суду заявником усунуто недоліки касаційної скарги.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Тобто перелік ухвал суду, які підлягають касаційному оскарженню чітко визначається процесуальним законом. 
У переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвала про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) відсутня.
Отже, ухвала суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, слід відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду 
м. Полтави від 12 червня 2018 року, оскільки указана ухвала не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
У відповідності до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
У вказаній справі ціна позову становить 700 грн 56 коп. і станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2020 року у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на вищенаведене, слід відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 червня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2020 року, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 червня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2020 року за заявою публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» про поновлення пропущеного строку для пред`явленння виконавчого документа до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    С. Ф. Хопта
 
       Є. В. Синельников
 
       В. В. Шипович