Ухвала
 
3 липня 2020 року
м. Київ
справа № 242/556/18
провадження № 51 – 651 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну засудженого ОСОБА_4 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року щодо нього 
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017050140000529,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 5 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої                та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати                              й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.  
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 
1)     істотне порушення вимог кримінального процесуального закону               (ст. 412 КПК);
2)     неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3)     невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Проте, як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 , обґрунтовуючи порушення, які, на його думку, допустилися суди першої 
та апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо нього, посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга не містить чітких вимог 
до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК. Частиною 1 ст. 436 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, 
а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Засуджений, порушуючи питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, не вказує своєї вимоги щодо подальшого руху кримінального провадження після скасування оскаржуваних судових рішень, як це передбачено пунктами 2,  3 ст. 436 КПК.
Окрім зазначеного, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги взагалі не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПКу разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                            ОСОБА_3