ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1596/20 Справа № 202/4612/14-ц  	  	Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
                за участю секретаря – Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра»
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2014 року позивач звернуся до суду із позовом до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 8/2007/840-МК34/74 від 28.09.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4% на рік з кінцевим терміном повернення 20.09.2012 року. Відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, у зв`язку з чим станом на 04.03.2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 8 687,04 дол. США, що еквівалентно 86 804 грн. 38 коп., яка складається з: 4 255,06 дол. США, що еквівалентно 42 518 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом; 2 038,58 дол. США, що еквівалентно 20 370 грн. 31 коп. - заборгованість за відсотками; 819,48 дол. США, що еквівалентно 8 188 грн. 57 коп. - пеня; 1 573,92 дол. США, що еквівалентно 15 727 грн. 24 коп. - штраф. Просив суд, стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-МК34/74 від 28.09.2007 року у розмірі 8 687,04 дол. США, що еквівалентно 86 804 грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 868 грн. 04 коп. (а.с.3-4).

Рішенням  Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с.160-166).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.171-173).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків суд 1 інстанції виходив з того, що судом встановлено факт пропуску позивачем позовної давності про що заявлено відповідачем по справі, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом за період з 21.01.2011 року по 15.04.2011 року. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Також суд 1 інстанції зазначив, що позбавлений можливості розрахувати суму заборгованості з урахуванням застосування строків позовної давності за тілом кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 15.04.2011 року по 20.09.2012 року, оскільки позивачем не надано до позову та у судовому засіданні детального розрахунку заборгованості та Графік повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною кредитного договору 8/2007/840-МК34/74 від 28.09.2007 року (п. 4.1.1 Кредитного договору). З наданого позивачем при поданні позову розрахунку заборгованості не можливо розрахувати заборгованість з урахуванням застосування строків позовної давності за тілом кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 15.04.2011 року по 20.09.2012 року. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої пені, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем щодо додаткової вимоги, а саме пені не було пропущено строк позовної давності. Однак, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні до основної вимоги то і у задоволенні додаткової вимоги про стягнення з відповідача пені необхідно відмовити.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. 

Однак, із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи, вбачається, що відповідно до укладеного кредитного договору № 8/2007/840-МК34/74 від 28.09.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4% на рік з кінцевим терміном повернення 20.09.2012 року (а.с.5-7).
Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, судом встановлено, що 28 вересня 2007 року сторони уклали договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав строком на 60 місяців, тобто до 20 вересня 2012 року включно, кредитні кошти у іноземній валюті у розмірі 10 000,00 дол. США, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 14,4% річних.
Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами згідно графіку повернення кредиту, що є додатком до кредитного договору № 8/2007/840-МК34/74 від 28.09.2007 року (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.
Банк обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві ОСОБА_1 . Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 60 місяців до 20 вересня 2012 року включно.

Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.
У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-МК34/74 від 28.09.2007 року, відповідач здійснив останній платіж 20.01.2011 року (а.с.8-11).
У зв`язку із неналежним виконанням свого зобов`язання у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04.03.2014 року становить 8 687,04 дол. США, що еквівалентно 86 804 грн. 38 коп., яка складається з: 4 255,06 дол. США, що еквівалентно 42 518 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом; 2 038,58 дол. США, що еквівалентно 20 370 грн. 31 коп. - заборгованість за відсотками; 819,48 дол. США, що еквівалентно 8 188 грн. 57 коп. - пеня; 1 573,92 дол. США, що еквівалентно 15 727 грн. 24 коп. - штраф.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 60 місяців - до 20 вересня 2012 року включно.
Відтак, у межах строку кредитування до 20 вересня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами згідно Графіку повернення кредиту. Починаючи з 29 вересня 2007 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тобто, з огляду на вказане позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Матеріалами справи встановлено, що під час судового засідання представником відповідача ОСОБА_1 заявлено усне клопотання про застосування строків позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий же висновок зазначений в правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця згідно Графіку повернення кредиту впродовж строку кредитування (60 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Позивач звернувся до суду з позовом 16 квітня 2014 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів, які передували до 15.04.2011 року.
З огляду на те, що зі спливом строку кредитування, зазначеного в договорі, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 20 вересня 2012 року позивач не міг такі проценти нараховувати.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 21 вересня 2012 року до 04 березень 2014 року позовна давність не може бути застосована, оскільки вказана вимога є необґрунтованою.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих процентів за період до 15.04.2011 року не підлягають задоволенню, оскільки банком пропущено строк давності до такої вимоги.
Також не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення нарахованих процентів за період з 21.09.2012 року по 04 березня 2014 року, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству. 

Згідно п. 4.1.1. кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 в центральне відділення Дніпропетровського РУ, МФО 306016 згідно з Графіком повернення Кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною цього договору.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що порушене право банка в частині стягнення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів підлягає задоволенню за період з 16.04.2011 року по 20.09.2012 року  в розмірі 4 169,74 доларів США (що еквівалентно 41 665,71 грн.), з яких: тіло кредиту - 3 729,49 доларів США (що еквівалентно 37266,56 грн.); заборгованість по відсоткам - 440,15 доларів США (що еквівалентно 4398,15 грн.), який розрахований виходячи з вищевказаного Графіку.

Щодо вимог Банку про стягнення пені та штрафів, колегія суддів виходить з наступного. 
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднані до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладання на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.
Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.
У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.
Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.
Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 16.04.2014 року, та те, що відповідачем було заявлено про застосування позовної давності, період за який може бути нарахована пеня становить 1 рік, тобто з 16.04.2013 року по 16.04.2014 року. 
Однак, враховуючи, що кредитний договір діяв до 20.09.2012 року, то право на нарахування пені, передбаченої умовами договору, припинилося з цього часу, 

Тому за період до 20.09.2012 року у задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити, застосувавши наслідки позовної давності, а у задоволенні вимог про стягнення пені за період з 16.04.2013 року по 16.04.2014 року слід відмовити по суті, оскільки вказані вимоги є необґрунтованими.

У зв`язку із наведеним апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду 1 інстанції — скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог у вищезазначеному обсязі, а саме за період з 16.04.2011 року по 20.09.2012 року  в розмірі 4 169,74 доларів США (що еквівалентно 41 665,71 грн.), з яких: тіло кредиту - 3 729,49 доларів США (що еквівалентно 37266,56 грн.); заборгованість по відсоткам - 440,15 доларів США (що еквівалентно 4398,15 грн.), який розрахований виходячи з вищевказаного Графіку за курсом НБУ станом на день зазначений позивачем у позові.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2170,10 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 , (ІПН:  НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (ЄДРОП 20025456) заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-МК34/74 від 28.09.2007 року у сумі 4 169,74 доларів США (що еквівалентно 41 665,71 грн.) за період з 16.04.2011 року по 20.09.2012 року, з яких: тіло кредиту - 3 729,49 доларів США (що еквівалентно 37266,56 грн.); заборгованість по відсоткам - 440,15 доларів США (що еквівалентно 4398,15 грн.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з  ОСОБА_1 , (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (ЄДРОП 20025456) судові витрати у розмірі 2 170,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: