ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
22 вересня 2020 року                                                                м. Київ
 
справа № 757/51328/18
 
провадження № 22-ц/824/5773/2020
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого  - Іванової  І.В. 
суддів  - Сушко Л.П., Мельник Я.С.
при секретарі  - Ярмак О.В.
 
сторони :
 
позивач - ОСОБА_1 
 
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу     ОСОБА_1  на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року у складі судді Матійчук Г.О., повний текст складений 23.12.2019 року,
встановив:
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та скасування свідоцтва про право на спадщину.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_3 . Вона, як спадкоємець першої черги не могла скористатися своїм правом на прийняття спадщини з підстави тривалої хвороби, що підтверджується випискою з медичної картки та записами, що наводяться в медичній картці. Про її тривалу хворобу та немічний стан відповідач була обізнана, проте не сповістила її про свої наміри оформити весь обсяг спадщини виключно на себе, не сповістила державного нотаріуса про наявність інших спадкоємців, внаслідок чого грубо порушила її права, оскільки зі смертю сина вона втратила фінансову підтримку. З листа відповідача від 17 серпня 2018 року, адресованого її другому сину - ОСОБА_4 , їй стало відомо, що спадок: 3/10 частин нежитлових приміщень з № 1 по 8 групи приміщень № 176 (літера А) - офіс, що розташований в АДРЕСА_1 , які належали померлому ОСОБА_4 на підставі договору дарування нежилих приміщень, укладеного в місті Київ, 17 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідач оформила лише на себе. Однак, позивач вважає, що вказане спадкове майно - нежитлові приміщення було набуто померлим ОСОБА_4 на підставі договору дарування, відтак було особистою власністю спадкодавця, і підлягає спадкуванню всіма спадкоємцями на рівних умовах.
Отже, з урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини та скасувати свідоцтво про право на спадщину під номером у спадковому реєстрі 48647694.
Від Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшов відзив на позовну заяву, в якому третя особа просила відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову в частині скасування свідоцтва про право на спадщину.
Нотаріальна контора зазначила, що спадкова справа заведена 13 жовтня 2009 року до майна ОСОБА_4 на підставі особисто поданих заяв дружини та дочки померлого. Протягом шестимісячного терміну до нотаріальної контори інші спадкоємці не звертались. При видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я дружини померлого, нотаріальною конторою було дотримано норми чинного законодавства.
Третя особа зауважила, що у разі включення ще одного спадкоємця до видачі свідоцтва про право на спадщину, до свідоцтва вносяться зміни, і тому відсутні підстави для повного скасування даного свідоцтва.
Відповідач ОСОБА_2 також заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, як дружина померлого ОСОБА_4 , та у встановлений законодавством строк звернулася до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа і 18 грудня 2009 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно. ОСОБА_1 , мати покійного чоловіка, не виявила бажання на прийняття спадщини після сина та не подала відповідної заяви, ні у встановлений законодавством шестимісячний строк, ні протягом наступних 9 років після його смерті. Відповідач вважає, що перелічені позивачем причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач зазначила у своїй заяві про відсутність інших спадкоємців, що не відповідає дійсним обставинам справи, а нотаріус не переконався у наявності чи відсутності інших спадкоємців та не з`ясував їх волю та рішення щодо спадкування чи відмови від спадщини. Натомість, як зазначила позивач, ОСОБА_2 , знаючи про її тривалу хворобу, скористалась її похилим віком, непрацездатністю та станом, оформила спадщину одноособово, без врахування її інтересів.
Позивач також вважає, що причина пропуску нею строку для прийняття спадщини, пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, тривалою хворобою, що підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.   
В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з викладених у відзиві підстав.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Клочай Н.І. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, проте, через канцелярію адвокат Клочай Н.І. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію коронавірусної хвороби.
Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.
Суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки ОСОБА_8 та її представника з таких міркувань.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року. 
Крім того, встановлений постановою КМ України від 11 березня 2020 року карантин,  у зв`язку із поширенням хвороби COVID-19, на даний час є адаптивним і не перешкоджає явці до суду учасника справи. Так постановою КМУ від 04 травня 2020 року № 343 дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, а постановою КМУ від 20 травня 2020 року № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених п.3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м.Києві). Зокрема, дозволено із 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, а з 25 травня 2020 року - перевезення пасажирів метрополітенами.
Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.
Посилаючись на неможливість явки до суду, представник позивача не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів про те, що на даний час він хворіє на коронавірусну хворобу, чи що в даний час за відповідним приписом лікарів перебуває на самоізоляції чи лікарняному і не працює, що у свою чергу могло б свідчити про перешкоди у явці до суду.
Колегія суддів також враховує, що це вже друга заява представника позивача адвоката Клочай Н.І. про відкладення розгляду справи, яка судом задоволена, при цьому сама позивач не повідомила причини власної неявки, хоча може брати участь у розгляді справи особисто.
Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Таким чином, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що позивач ОСОБА_1 скористалась своїм правом та подала апеляційну скаргу, в якій ґрунтовно і змістовно викладено її позицію щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення.
З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та її представника, а вказані у заяві представника про відкладення розгляду причини неявки, визнає неповажними.
Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направила, просила розгляд справи провести без участі її представника, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у її відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). 
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. 
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Наведені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України № 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої  інстанції вважав, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку  для прийняття спадщини. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з урахування матеріалів справи та пояснень сторін.   
З матеріалів справи  вбачається, що 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який є сином позивача ОСОБА_1 та чоловіком відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с.154, 159).
13.10.2009 року була заведена спадкова справа № 1461/2009 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на підставі особисто поданих заяв дружини померлого ОСОБА_2 - про прийняття спадщини та дочки померлого ОСОБА_9 - про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 (т.1 а.с.153).
Протягом шестимісячного терміну до нотаріальної контори інші спадкоємці не зверталися.
18.12.2009 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі поданої заяви на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та доданих документів було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно, зокрема і на спірні 3/10 частини нежитлових приміщень № 1 по № 8 (групи приміщень № 176), (в літері «А»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я дружини померлого - ОСОБА_2 , єдиної спадкоємиці (т.1 а.с.136).
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Суд першої інстанції перевіривши доводи позивачки про те, що вона не скористалась своїм правом на прийняття спадщини з підстави тривалої хвороби, із посиланням на виписки з медичної картки, встановив, що в період з 14.04.2009 року по 14.10.2009 року, позивач зверталась за медичною допомогою лише в червні, на стаціонарному лікуванні за цей час не перебувала, із медичної картки позивача вбачається, що остання має низку хронічних захворювань, притаманних її віку, тому обставини, які б перешкоджали останній подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк відсутні.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд правильно виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах, передбаченого законодавством, шестимісячного строку про прийняття спадщини, оскільки позивач є матір`ю  спадкодавця ОСОБА_4 , позивачу було відомо, що її син помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і у жовтні 2018 року звернулась до суду з даним позовом.
Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить понад 9 років, а також встановлені обставини, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже, вона не довела, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.
Доводи скарги позивача про те, що нотаріус не переконалася у наявності чи відсутності інших спадкоємців, не заслуговують на увагу, оскільки також не є поважними причинами та підставами для надання додаткового строку на прийняття спадщини більше як через 9 років після смерті спадкодавця.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції із врахуванням норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для поновлення позивачу строків для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
 постановив :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
РішенняПечерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                                                            

Судді :