Дата документу 21.08.2020 Справа № 335/12021/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/12021/19 
Провадження №22-ц/807/2196/20 
Головуючий в 1-й інстанції - Воробйов А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Гончар М.С., Подліянової Г.С.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про скасування незаконно нарахованої заборгованості,- 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну «МТМ» про скасування незаконно нарахованої заборгованості, у якому просив скасувати заборгованість у розмірі 2 809,82 грн. за споживання гарячої води та 208,18 грн. за стоки, як нараховану безпідставно. В обґрунтування позову вказував, що між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» 29.11.2010 року укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 . В квартирі АДРЕСА_2 встановлено лічильник гарячої води з заводським номером 164458. Позивач є власником вищезазначеної квартири, однак у цій квартирі не мешкає, тому гарячу воду не споживає з березня 2018 року. В зв`язку з цим позивач регулярно подавав через офіційний сайт відповідача одні й ті самі покази - 182 куби раніше використаної гарячої води. Однак відповідач незаконно, нарахував позивачу 2 809,82 грн. за споживання гарячої води та 208,18 грн. за стоки. 

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2020 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про скасування незаконно нарахованої заборгованості - відмовлено повністю.

 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 

 
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач у справі не отримував повідомлення, щодо планової перевірки лічильника обліку спожитої гарячої води. Лічильник був неправомірно знятий з комерційного обліку, а споживання гарячої води після зняття лічильника з обліку жодним чином не підтверджено.

 
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є в тому числі неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» 29.11.2010 року укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 .

В квартирі АДРЕСА_2 встановлено лічильник гарячої води з заводським номером 164458, дата останньої повірки якого зазначена у Договорі - 20.05.2010 року.

Відповідно до рахунків за вересень 2019 року позивачу нараховано: Концерном «МТМ» 2 809,82 грн. за споживання гарячої води та КП «Водоканал» 208,18 грн. за стоки у зв`язку із зняттям лічильника, який не був повірений, з комерційного обліку.

Відмовляючи у задоволені позову, щодо скасування незаконно нарахованої заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на розрахунок за спожиту воду на підставі показань лічильника, який не було повірено у встановлений законом спосіб. Позивачем не надано суду доказів того, що лічильник вірно лічив кількість води за час після закінчення строку повірки та до його зняття. Позивач не надав суду доказів правильності своїх розрахунків та не довів у встановленому законом порядку невірність нарахування відповідачем сум за надані послуги. Крім того, із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати заборгованості за послуги постачання гарячої води. 

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Позивачем у справі не було своєчасно проведено періодичну перевірку приладу обліку водопостачання, який розташовано в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим з лютого 2019 року нарахування за вказаним особовим рахунком проводилось згідно встановлених норм та тарифів по кількості зареєстрованих осіб.

 
Так, відповідно до ст. ст. 11, 28 Закону України "Про метрології та метрологічну діяльність", засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

 
Засоби, вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають перевірці.

 
Згідно п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

 
Позивачем така повірка проведена не була, що ним не заперечувалось у ході судового розгляду, у зв`язку з чим лічильник в квартирі за адресом АДРЕСА_3 , було знято з обліку в базі даних Концерну «Міські теплові мережі».

 
Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності в квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно установленими нормами споживання.

 
Пунктом 5.23. «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» встановлено, що розрахунки за використану воду згідно з показами засобів обліку здійснюються з моменту опломбування їх з`єднувальних частин до вузла обліку представником виробника.

Впродовж 2018 року Концерном "МТМ" проводилась активна інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. Споживачам послуг Концерну "МТМ" починаючи з грудня 2018 року у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. У разі ігнорування даного попередження квартирний прилад обліку буде знято з абонентського обліку.

 
Позивачем у справі зазначено, що за адресою АДРЕСА_3 , він не проживає та не отримує за вказаною адресою паперові рахунки за сплату комунальних платежів, що спростовує його доводи про неотримання повідомлення про необхідність повірки лічильника та не доводить неправомірності дій відповідача, щодо розрахунку заборгованості за спожиту гарячу воду.

 
Окрім цього відмовляючи по суті в задоволенні позовних вимог суд помилково зазначив, що оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за постачання гарячої води, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначав позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до неї позову про стягнення суми. Однак, таких вимог до нього не заявлено. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене.

При цьому спір суд вірно розглянув по суті і саме недоведеність позовних вимог у даному випадку є підставою для відмови у позові, в зв`язку з чим, з мотивувальної частини підлягає виключенню посилання на те, що позивач звернувся за захистом права у невірний спосіб.

 
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2020 року у цій справі змінити та виключити з мотивувальної частини рішення посилання на невірний спосіб захисту порушеного права обраного позивачем.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 серпня 2020 року.

Судді:                                                                С. В. Кухар

                                                               М. С. Гончар

Г. С. Подліянова