ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/803/20/20 Справа № 202/20976/13 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мороз В.П. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 5 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року за нововиявленими обставинами по справі за позовом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма "Дніпроважбуд", ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімекс", про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов Регіонального відділення ФДМУ задоволено частково, визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ "БМФ" "Дніпроважбуд" гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: № НОМЕР_1  по АДРЕСА_1 ,  АДРЕСА_2 ,  АДРЕСА_3 , №10 по АДРЕСА_4 ,  АДРЕСА_5  та АДРЕСА_6 ; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року №114 в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" цих гуртожитків; визнано недійсним Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного ВАТ" БМФ" "Дніпроважбуд", затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" гуртожитків у м. Дніпропетровську: №7 по АДРЕСА_1 , №8 по АДРЕСА_7 , №9 по АДРЕСА_4 , №10 по АДРЕСА_4 ,  АДРЕСА_5  та АДРЕСА_6 ; визнано право  власності  за  державою  в  особі  регіонального  ФДМУ  по Дніпропетровській області на вказані гуртожитки:  АДРЕСА_8 ,  АДРЕСА_2 ,  АДРЕСА_3 ,  АДРЕСА_9 , підвал та прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_5  та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку АДРЕСА_6 ; вилучено із незаконного володіння ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" вказані гуртожитки. В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з тим, що решта приміщень вже не є власністю ВАТ "БМФ" "Дніпроважбуд" і на час розгляду справи частина майна знаходиться у третіх осіб, яким воно відчужене, зокрема, ТОВ "Трейд технолоджи інвестмент",  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 , ТОВ "Торгівельно-офісний центр "Інсток". Виходячи з встановлених у цьому судовому рішенні обставин недійсності правових підстав набуття ВАТ БМФ "Дніпроважбуд" права власності на вказані гуртожитки та того, що це майно підлягає поверненню у власність держави, а також у зв`язку з тим, що частина житлового фонду - гуртожитків, була відчужена третім особам, зокрема,  ОСОБА_1  - нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на І поверсі приміщення № 102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення № 102 поз. 7, 35 - 39 загальною площею 98,4 кв.м., ґанок літ.а(14), у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. І, II, IV, V, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30, що на час такого відчуження було заборонено законом і про що набувач повинен був знати. З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області право власності на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на І поверсі приміщення № 102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення № 102 поз. 7, 35 – 39, загальною площею 98,4 кв.м., ґанок літ.а(14), у загальному користуванні: ґанки літ. а(2), а(3), а(1), на І поверсі поз. І, II, IV, V, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та витребувати із володіння  ОСОБА_1  вказане нерухоме майно на користь позивача. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 рокуу задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області – задоволено частково; рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року — скасовано; провадження стосовно позовних вимог прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма "Дніпроважбуд" – закрито; позовні вимоги прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння – задоволено та ухвалено: визнати право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на I поверсі приміщення №102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30; визнати право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на нерухоме майно що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення №102 поз. 7, 35 – 39, загальною площею 98,4 кв.м., ганок літ. а(14), у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30; витребувати на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від ОСОБА_1 нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на I поверсі приміщення № 02 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв.м., у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30; витребувати на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від ОСОБА_1 нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_10 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення №102 поз. 7, 35 – 39, загальною площею 98,4 кв.м., ганок літ. а(14), у загальному користуванні: ганки літ. а(2), а(3), а(1), на I поверсі поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30; вирішено питання стосовно судових витрат.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 відхилено, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року залишено без змін.
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року за нововиявленими обставинами. 
Заява мотивована тим, що при розгляді Верховним Судом України справи № 202/20974/13-ц, за позовом того ж самого прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській обалсті до того ж ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , апеляційний суд Дніпропетровської області своєю Постановою від 21 серпня 2018 року аналогічне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року залишено без змін і Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року ці судові рішення теж залишені без змін. Враховуючи те, що висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року не могли бути відомі при розгляді даної справи, просив переглянути рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року за нововиявленими обставинами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, з наступних підстав.
Так, згідно ст. 423 ЦПК України, рішення суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При цьому при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Відповідно до ч.3 ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
У пунктах 3, 4, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої ст. 361 ЦПК (на даний час ст.423 ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої ст. 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, що існують на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).
Судам необхідно розрізняти також нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, незадоволення певних клопотань про витребування доказів, призначення експертизи тощо) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Не є нововиявленими обставинами також ті обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи.
Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Обґрунтовуючи подану заяву ОСОБА_1 стверджує, що у розумінні ст. 423 ЦПК України висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року є істотними обставинами для правильного вирішення спору та нововиявленою обставиною, оскільки про його існування позивач дізнався після ухвалення зазначеної постанови.
Колегія суддів вважає, що нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, не є нововиявленими.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дана обставина не є нововиявленою обставиною, а тому не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. 
Приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів враховує також те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані ОСОБА_1 , не є нововиявленими, у розумінні ст. 423 ЦПК України, тому, на підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 429 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року за нововиявленими обставинами — відмовити.
Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року — залишити в силі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко