ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/83/20  Номер провадження 33/814/294/20	Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А.  Доповідач ап. інст. Гонтар А. А.	

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Гонтар А.А. 
з секретарем судового засідання Гринь А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 
на   постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 12.02.2020 року
за участі: 
захисника Коваленка І.І.
апелянта ОСОБА_2 
в с т а н о в и л а:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.
Згідно з постановою суду, 14.01.2020 року о 15 год. 15 хв. в м. Лохвиця по вул. Героїв України ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 211440, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Крім того, ОСОБА_1 14.101.2020 року о 16 год. 10 хв. в м. Лохвиця, по вул. Незалежності, 4, в приміщенні Лохвицької РЛ здійснив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, виражався нецензурною лайкою відносно ОСОБА_3 , на законну вимогу припинити протиправні дії не реагував.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 150235 про адміністративне затримання від 14.01.2020 року о 16 год. 28 хв. відносно ОСОБА_1 здійснено адміністративне затримання у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП для припинення адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.185, ч. 1 ст.130 КУпАП просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі.
Стверджує, що працівники патрульної поліції не зупиняли його транспортний засіб, він стояв на узбіччі, про причину зупинки не проінформували.
Апелянт стверджує, що поліцейськими належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ним ПДР України. Крім того, працівниками поліції порушено порядок огляду на стан сп`яніння передбачений Інструкцією та ст. 266 КУпАП. Зазначає, що свідки , вказані в протоколі, в судовому засіданні не допитувалися.
ОСОБА_1 вказує, що не згідний з тим, що вчинив злісну непокору законній вимозі працівників поліції. Вважає, що працівники поліції перевищили свої повноваження, про що він написав скаргу до прокуратури.
Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , вважаю, що вона підлягає задоволенню виходячи з такого.
Зі змісту постанови судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 22.01.2020 року вбачається, що 21.01.2020 року до суду надійшли дві справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (судова справа № 538/83/20, номер провадження) та за ст.185 КУпАП (судова справа № 538/84/20, номер провадження 3/538/27/20). Ці справи об`єднані судом в одну за № 53/83/20, номер провадження 3/358/26/20.
Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом є безпідставними , оскільки вони спростовуються поясненнями самого ОСОБА_1 в суді першої інстанції та поясненнями допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_4 , які, в свою чергу в цій частині об`єктивно узгоджуються зі змістом переглянутого відеозапису на якому зафіксовані рух та зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Проте, решта доводів апеляційної скарги є слушними виходячи з такого.
Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, наведені у ст.256 КУпАП. 
Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка складала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що місцевим судом не дотримано вищевказаних вимог Закону, а висновки суду не узгоджуються з матеріалами справи, на які суд послався, як на докази вини ОСОБА_1 .
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані  встановлюються   протоколом   про адміністративне   правопорушення,   поясненнями   особи,   яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами,   показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається зі змісту судового рішення, в його основу покладені протоколи про адміністративні правопорушення, відеозапис з нагрудної камери поліцейського, показання працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..
Проте, під час апеляційного перегляду встановлено, що доводи апелянта щодо відсутності доказів, які доводять наявність складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП є слушними.
Так, протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 245523 містить незастережені виправлення та дописки щодо часу та дати його складання, а також щодо анкетних даних ОСОБА_1 .. 
В порушення вимог ст.256 КУпАП, в цьому протоколі відсутні як пояснення ОСОБА_1 по суті інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, так і дані про те, що він відмовився давати пояснення. 
Також в протоколі зазначено, що свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння були  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 й долучено їх письмові пояснення з приводу відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в Лохвицькій ЦРЛ.
Проте, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з`являлись в судові засідання за викликами судів першої та апеляційної інстанції, а тому суд був позбавлений можливості безпосередньо сприймати пояснення вище зазначених осіб, а відтак і використовувати їх в якості доказів.
При цьому в аналогічних за змістом письмових поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначено, що ОСОБА_7 відмовився ставити підпис в протоколі про адміністративне правопорушення (Серія ДПР18 № 2454523) , що фактично не відповідає змісту протоколу з підписами ОСОБА_1 (а.с.2).
Водночас, суд першої інстанції послався на адресовану йому письмову заяву свідка ОСОБА_5 в якій він повідомляє суду про те, що був запрошений у відділок поліції де був свідком відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, проте ніяких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 він не бачив, окрім того, що той говорив на високих тонах.
Крім того, як вбачається зі змісту переглянутого відеозапису, цих свідків було запрошено саме до Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській область після того, як туди з Лохвицької ЦРЛ був доставлений ОСОБА_1 .. Тобто, вони фактично не були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в лікарняному закладі й не знали які обставини передували складанню протоколу (керування транспортним засобом особою з ознаками алкогольного сп`яніння та її перебування в лікарні з метою проходження відповідного огляду на стан сп`яніння ).
З огляду на вище наведене вважаю, що складений із порушеннями протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не були допитані безпосередньо судом не відповідають критеріям належних та допустимих доказів, а відтак були безпідставно покладені в основу судового рішення.
Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 пояснив, що йому не пропонували на місці пройти огляд на стан сп`яніння, а на пропозицію пройти такий огляд в лікарні він погодився і поїхав туди разом з поліцейськими. Проте, лікаря не було у приймальному відділенні, а у стаціонарному відділенні куди він прийшов разом з поліцейськими -запропонували знову повернутись у приймальне відділення лікарні, що він і зробив. Стверджував, що у зв`язку з тим, що йому неодноразово довелося разом з поліцейськими ходити шукати лікаря – у нього підвищився тиск. Декілька раз ходили з лікарні до поліклініки. ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що він діабетик, у нього підвищився тиск і він і не має більше сил ходити. Проте, поліцейські застосувавши до нього фізичну силу, наділи йому на руки кайданки і повезли у відділок поліції. В поліції він дійсно в присутності свідків відмовився від проходження огляду. Проте, наголошує на тому, що пройти огляд на місці йому не пропонували, а зазначені в протоколі свідки не були присутні в лікарні куди він їздив разом з поліцейськими для проходження огляду на стан сп`яніння й не міг пройти такий огляд через відсутність лікаря.
Зі змісту показань допитаних судом першої інстанції свідків-поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно разом з ними їздив до Лохвицької ЦРЛ для проходження огляду на стан сп`яніння. В пошуках лікаря ОСОБА_1 ходив з ними до приймального й стаціонарного відділення. Однак, коли ОСОБА_1 знову запропонували повернутись у приймальне відділення і чекати лікаря він відмовився, а також відмовився від проходження огляду і почав йти на вихід. Після цього він був затриманий і доставлений до відділу поліції для складання протоколу.
Такі показання свідків узгоджуються зі змістом відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського й не спростовують доводи апелянта про те, що перебуваючи тривалий час в лікарняному закладі він відмовився від проходження огляду саме через погіршення самопочуття та відсутність лікаря. 
Окрім цього, на відеозапису зафіксовано, що у відділі поліції ОСОБА_1 лікар Швидкої допомоги вимірює тиск, що підтверджує доводи ОСОБА_1 щодо погіршення стану його здоров`я в лікарні.
З огляду на вище викладене, вважаю, що доводи апелянта щодо причин відмови від проходження огляду в лікарняному закладі слушними, а показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 – недостатніми для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином під час апеляційного перегляду встановлено відсутність належних, допустимих, взаємоузгоджених та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Відповідно до ст. 185 КУпАП, таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Саме на таке тлумачення посилається Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.
Зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011 (Справа № 1-28/2011) вбачається, що слово "непокора" означає відмову від виконання або 
ігнорування виконання певної вимоги. 
За правовою позицією Конституційного Суду України затримання 
у будь-якому випадку не може бути визнане обґрунтованим, якщо 
діяння, які інкримінуються затриманому, на час їх вчинення не 
могли розцінюватися або не визнавалися законом як правопорушення 
(абзац дев`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини 
Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року 
N 17-рп/2010. 
Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративним 
правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна 
або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський 
порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений 
порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну 
відповідальність. 
З рішення Конституційного Суду вбачається, що системний аналіз норм Кодексу дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальність лише за злісну непокору законній вимозі працівника міліції. Надання міліції права затримувати особу за непокору законній 
вимозі працівника міліції, тобто за діяння, яке не є 
адміністративним проступком, порушує принцип верховенства права та 
його складову - правову визначеність. 
Отже, за змістом закону, правопорушення передбачене ст.185 КУпАП обов`язково передбачає наявність саме законної вимоги поліцейського, Відтак, в протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським. 
Проте, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення Серія ГП 373693 від 14.01.2020 року в ньому зазначено, що ОСОБА_1 «в приміщенні Лохвицької РЛ здійснив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, виражався лайкою відносно ОСОБА_3 , на законну вимогу припинити протиправні дії не реагував, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП».
Тобто, зі змісту протоколу вбачається, що в ньому не вказано в чому саме полягали законні вимоги поліцейського, що саме по собі є підставою для закриття провадження по справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.
В порушення вимог ст.256 КУпАП, в цьому протоколі також відсутні як пояснення ОСОБА_1 по суті інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, так і дані про те, що він відмовився давати пояснення. 
Водночас, до справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП приєднаний протокол АА № 150235 про адміністративне затримання за ст.185 КУпАП складений начальником СРПП № 3 Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції Котельником А.І., зі змісту якого вбачається, що 14.01.2020 о 16.28 год. ОСОБА_1 доставлений у службове приміщення Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП для припинення адміністративного правопорушення й складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Як зазначено в протоколі затримання, підставою для звільнення ОСОБА_1 о 16.50 год. 14.01.2020 року стало те, що правопорушення припинено, складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.185 та ч.1 ст.130 КУпАП.
Також до справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП приєднано ксерокопію посвідчення водія ОСОБА_1 та супровідний лист направлення справи до Лохвицького районного суду Полтавської області.
Саме у такому вигляді надійшла до суду справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП (протокол Серія ГП 373693) яка складається з 4 аркушів. 
Натомість, при підготовці до розгляду справи, суддя не звернув уваги на недоліки протоколу Серія ГП 373693 про адміністративне правопорушення, не повернув його на доопрацювання та об`єднав цю справу в одне провадження зі справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому суддя не звернув увагу на відсутність в цій справі будь-яких доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП й постановив незаконне рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
З огляду на вище наведене вважаю, що доводи апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, ст.185 КУпАП є слушними.
Таким чином, переглянувши справу в межах поданої апеляційної скарги вважаю, що вона підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись статтями 247,294 КУпАП суддя апеляційного суду
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.02.2020 року та закрити провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, 185 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: А.А.Гонтар