ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7080/19  Номер провадження 22-ц/814/2148/20	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.
       Секретар – Ткаченко Т.І.

       за участю представника відповідача – адв. ОСОБА_1 

розглянула в порядку позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2020 року (повний текст складено 17.06.2020 року)
у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення поряку користування квартирою.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками на праві приватної спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 , частка кожного складає по 1/2. При цьому, відповідач порушує її право на користування квартирою, тому для уникнення конфліктів необхідно встановити порядок користування нею. 
З урахуванням наведеного прохала встановити між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , передбачений варіантом №1 (додаток №2 до висновку №110 від 18.12.2019) без відхилень від ідеальних часток, а саме: кімната №2, кладова №3, частина площею 7,65 кв.м. кімнати № НОМЕР_1 – в користування ОСОБА_2 ; кімната № НОМЕР_2 та частина площею 7,65 кв.м. кімнати № НОМЕР_1 – в користування ОСОБА_3 Коридор №1, кухня №6, ванна №7 та туалет №8 – в загальне користування співвласників.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2020 рокув задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась позивач, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що відповідач постійно чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, не допускає її до приміщень та постійно змінює замки, а тому посилання суду на те, що позивачем не ставиться вимога про надання ключів, не має сенсу, оскільки ключі можна змінити. Окрім того, законодавець не висуває вимог щодо обов`язкової наявності вчинення перешкод у користуванні власністю для можливості вчинення дій зі встановлення порядку користування квартирою.
Також, вважає твердження суду про те, що за відсутності можливості здійснити переобладнання квартири – виділення часток в натурі, позов не підлягає до задоволення, безпідставним, оскільки в такому випадку і потрібно саме встановлювати порядок користування спільним майном.
Вважає, що визначений позивачем варіант користування квартирою є найбільш зручним для сторін та передбачає лише незначні переобладнання – встановлення перегородки у кімнаті №5, яку позивач готова встановити за власний кошт, жодні дозвільні документи на таке переобладнання законом не передбачені.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВА №266827 від 11 березня 1999 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками кожний по 1/6 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Також, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВВО №131750 від 18 листопада 2004 року, позивач ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.7),
Окрім того, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_3 також є власником 1/3 частини.

Відтак, як установлено, сторонам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 кожному (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив із того, що на час розгляду справи між сторонами фактично відсутній спір щодо користування квартирою. Окрім того, вказувалось, що встановлення запропонованого позивачем в позовній заяві порядку користування квартирою є неможливим, оскільки неможливо виділити в користування частину кімнати, як того просить позивач, а запропонований нею варіант порядку користування квартирою вимагає проведення переустаткування та переобладнання, які необхідно здійснити сторонам по справі, виходячи з норм ст.ст. 317, 358 ЦК України за їх спільною згодою та з отриманням відповідних дозволів від державних органів.

Проте, такі висновки не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як убачається з матеріалів справи, сторонам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 кожному (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, за законом усі співвласники спірної квартири мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження своєю частиною власності.

Окрім того, відповідно до висновку експерта від 18.12.2019 року №110 за результатами будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження на замовлення ОСОБА_2 (а.с.9-22), по першому питанню: 
-Надано три варіанти можливого порядку користування спірною квартирою:
o1. – без відхилень від ідеальних часток: кімната №2, кладова №3, частина площею 7,65м2 кімнати №5 – в особисте користування першому співвласнику; кімната №4 та частина площею 7,65м2 кімнати №5 – в особисте користування другому співвласнику; коридор №1, кухня №6, ванна №7 та туалет №8 – у загальне користування співвласників;
o2. – з мінімальним зменшенням житлової площі, з незначним відхиленням від ідеальних часток: кімната №2 - в особисте користування першому співвласнику; кімната №4 та частина площею 13,8 м2 кімнати №5 - в особисте користування другому співвласнику; коридор №1, кузня №6, ванна №7 та туалет №8 – у загальне користування співвласників;
o3. – без переобладнань, з незначним відхиленням від ідеальних часток: кімната №2 - в особисте користування першому співвласнику; кімната №4 та кладова №3 - в особисте користування другому співвласнику; загальна кімната №5, коридор №1, кузня №6, ванна №7 та туалет №8 – у загальне користування співвласників.
-По другому питанню: на підставі проведених розрахунків та аналітичних досліджень встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 - станом на дату дослідження складає – 632900,00 грн.

Відтак, колегія суддів, аналізуючи надані сторонами докази та обставини справи, приходить до висновку, що кожен із співвласників квартири як власник певної її частки має право на визначення порядку користування спірною квартирою, тобто визначення певної житлової площі та місць загального користування відповідно до частки у спільній власності.

При цьому, місцевий суд, відмовляючи в позові, невірно вказував на відсутність спору між сторонами, як на підставу відмови в позові, оскільки відповідне право власника спільного майна на виділення йому його частки в особисте користування не може бути обмежене наявністю чи відсутністю спору щодо користування, воно виникає з положень закону та не може бути обмежене. 
Окрім того, недоведеність позивачем обставин щодо вчинення відповідачем їй перешкод у користуванні власністю не вказує на безпідставність даного позову, зокрема, і тому, що вимоги про усунення відповідних перешкод ОСОБА_2 не ставились, а право власника на встановлення порядку користування належним їй майном є абсолютним та не залежить від наявності чи відсутності перешкод у користуванні ним.

Відтак, врахувавши висновок експерта від 18.12.2019 року №110 про встановлення порядку користування приміщеннями спірної квартири, та встановивши, що при встановленні запропонованого ОСОБА_2 порядку користування спільним майном (варіант 1) права ОСОБА_3 щодо володіння і користування своєю часткою у праві спільної часткової власності не порушуються, оскільки він отримає право на користування житловою площею у квартирі згідно його ідеальної частки, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Такий висновком апеляційного суду узгоджується з позицією Верхового Суду у справі №682/44/18 від 18 березня 2019 року.

Також, апеляційний суд наголошує, що посилання в оскаржуваному рішенні суду на пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності” від 22.12.1995 року №20 з наступними змінами, є помилковим, оскільки відповідний пункт регулює питання щодо поділу спільного сумісного майна в натурі, а відповідні вимоги в межах даного судового провадження ОСОБА_2 не ставились.

       Окрім того, запропонований експертом у варіанті №1 порядок користування квартирою є найбільш оптимальним для сторін, оскільки відповідає їх ідеальним часткам та передбачає лише незначні перепланування – встановлення перегородки, зведення якої не передбачає отримання будь-яких дозвільних документів, так як не зачіпає несучих конструкцій будинку.

       З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги є слушними та враховані апеляційним судом при постановлення судового рішення.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову ОСОБА_2 було сплачено 768,40 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги – 1153,50 грн.., а всього 1921,90 грн., які необхідно стягнути з відповідача на її користь.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 ,- задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтава від 15 червня 2020 року, - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення поряку користування квартирою, - задовольнити.
Встановити між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , передбачений варіантом №1 (додаток №2 до висновку експерта № 110 від 18.12.2019року ) без відхилень від ідеальних часток, а саме: 
-кімната №2, кладова №3, частина площею 7,65 кв.м кімнати № НОМЕР_1 – в особисте користування ОСОБА_2 (у додатку №2 до висновку експерта №110 від 18.12.2019 року позначено земельним кольором); 
-кімната № НОМЕР_2 та частина площею 7,65 кв.м кімнати № НОМЕР_1 – в особисте користування ОСОБА_3 (у додатку №2 до висновку експерта №110 від 18.12.2019 року позначено жовтим кольором);
-Коридор №1, кухня №6, ванна №7 та туалет №8 – в загальне користування співвласників (у додатку №2 до висновку експерта №110 від 18.12.2019 року позначено червоним кольором).
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1921,90 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 90 коп.) грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак