Постанова
Іменем України 
 
21 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 196/1037/19
 
провадження № 61-5937 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач),               Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
представник позивача - адвокат Стрижак Євгеній Юрійович;
відповідачі: Китайгородська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Царичанська районна державної адміністрація;
треті особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Царичанської районної державної адміністрації; треті особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 25 червня                   2018 року № 180-12/VІІ ОСОБА_1 за її заявою було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту (кадастровий номер земельної ділянки 1225682000:01:003:0004).
Після виготовлення проекту землеустрою висновком експерта державної експертизи Держгеокадастру про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26 жовтня 2018 року № 9173/82-18 встановлено, що згідно з відомостями KNS запроектовані при поділі земельні ділянки ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) накладаються на сформовану земельну ділянку з кадастровим номером 1225682000:01:003:0035, площею 1,7466 га, що стало підставою для відмови в погодженні вказаного проекту землеустрою.
Перевіривши дані публічної кадастрової карти, з`ясувала, що на місці запроектованих при поділі земельних ділянок ( ОСОБА_1 ,                                       ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ) сформована земельна ділянка з кадастровим номером 1225682000:01:003:0035, площею 1,7466 га.
Згодом вона дізналася, що земельна ділянка з кадастровим номером 1225682000:01:003:0035, площею 1,7466 га, утворилася шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004 на підставі рішення 14 сесії 7 скликання Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 15 серпня 2018 року № 238-14/VII, згідно якого за заявою ОСОБА_5 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004, площею 12,4317 га.
Посилаючись на те, що поділ земельної ділянки проведено з порушенням вимог чинного земельного законодавства на підставі незаконного рішення сільської ради, що призвело до порушення її прав та законних інтересів, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправними дії ОСОБА_4 щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004, дії щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004, дії щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0035; визнати протиправним та скасувати рішення 14 сесії 7 скликання Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 15 серпня 2018 року № 238-14/VII, яким було надано ОСОБА_5 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004, площею 12,4317; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати реєстрацію поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004, площею 12,4317 га, та присвоїти єдиний кадастровий номер земельній ділянці, яка існувала до поділу, під кадастровим номером 1225682000:01:003:0004, площею 12,4317 га, шляхом внесення змін до Державного земельного кадастру; визнати протиправним та скасувати рішення 17 сесії 7 скликання Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року № 349-17/VII, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (поділ земельної ділянки комунальної власності, загальною площею 12,4217 га, кадастровойй номер 1225682000:01:003:0004); визнати протиправним та скасувати рішення Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року № 367-17/VII про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства                      ОСОБА_5 ; визнати протиправним та скасувати рішення Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року № 438-19/VII про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 ; зобов`язати Царичанську районну державну адміністрацію скасувати запис від 09 січня 2019 року № 29844702 про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1225682000:01:003:0035, площею 1,7466 га, для ведення особистого селянського господарства на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області за ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 - Стрижак Є. Ю. подав до суду заяву про забезпечення позову, яку мотивував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити виконання рішення суду, оскільки існує ймовірність відчуження майна відповідачем. Зазначав, що внаслідок оспорюваного поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004 утворилося дві земельні ділянки: з кадастровими номерами 1225682000:01:003:0035 та 1225682000:01:003:0034. Після звернення позивача до суду з позовом земельна ділянка з кадастровим номером 1225682000:01:003:0034 була поділена ще на дванадцять ділянок, які накладаються на земельні ділянки, які мали бути виділені ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Із урахуванням зазначеного, представник ОСОБА_1 - Стрижак Є. Ю. просив суд забезпечити позов, заборонивши Китайгородській сільській раді Царичанського району Дніпропетровської до набрання рішенням законної сили по даній справі, вчиняти дії, а саме: приймати будь-які рішення щодо погодження проекту землеустрою щодо поділу та відведення, передачі у власність чи користування будь-яким особам наступних земельних ділянок за межами населеного пункту, на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області:
- земельної ділянки, загальною площею 1,7466 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0035;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0062;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0059;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0053;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0056;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0056 (однаковий кадастровий номер та площа, різне розташування та форма);
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0054;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0057;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0061;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0055;
- земельної ділянки, загальною площею 0,3 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0058;
- земельної ділянки, загальною площею 0,4 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0064.
Заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області до набрання рішенням законної сили по даній справі, вчиняти дії, а саме: проводити державну реєстрацію поділу, виділення чи надання у власність або користування будь-яким особам вказаних вище земельних ділянок.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Царичанський районний суд Дніпропетровської області                                 від 08 січня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - Стрижака Є. Ю. про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Китайгородській сільській раді Царичанського району Дніпропетровської до набрання рішенням законної сили по даній справі, вчиняти дії, а саме: приймати будь-які рішення щодо погодження проекту землеустрою щодо поділу та відведення, передачі у власність чи користування будь-яким особам наступних земельних ділянок за межами населеного пункту, на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області:
- земельної ділянки, загальною площею 1,7466 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0035;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0062;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0059;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0053;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0056;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0056 (однаковий кадастровий номер та площа, різне розташування та форма);
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0054;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0057;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0061;
- земельної ділянки, загальною площею 1,12 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0055;
- земельної ділянки, загальною площею 0,3 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0058;
- земельної ділянки, загальною площею 0,4 га, кадастровий номер 1225682000:01:003:0064.
Заборонено Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області до набрання рішенням законної сили по даній справі, вчиняти дії, а саме: проводити державну реєстрацію поділу, виділення чи надання у власність або користування будь-яким особам вказаних вище земельних ділянок.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.
Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області                                        від 08 січня 2020 року про забезпечення позову скасовано.
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 -                             Стрижака Є. Ю. про забезпечення позову відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заява про забезпечення позову, окрім посилань на загальні норми процесуального права, а також на факт поділу раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:004, не містять мотивів співмірності, застосування заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмежень прав та інтересів третіх осіб. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення з огляду на відсутність зареєстрованих заборон на прийняття будь-яких рішень щодо земельних ділянок за межами населеного пункту, на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Факт оскарження реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за особою, яка не має у даному процесі статусу відповідача, відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України не дає підстав для застосування цього засобу забезпечення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                            від 16 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі,витребувано цивільну справу № 196/1037/19 із Царичанського районного суду Дніпропетровської області. 
 
У травні 2020 рокусправа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не з`ясував та належним чином не встановив співмірності позовним вимогам виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог. Апеляційний суд не врахував, що внаслідок оспорюваного поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0004 утворилося дві земельні ділянки: з кадастровими номерами 1225682000:01:003:0035 та 1225682000:01:003:0034, а після звернення позивача до суду з позовом стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером 1225682000:01:003:0034 була поділена ще на дванадцять ділянок, щодо яких позивач просив застосувати заходи забезпечення позову, які накладаються на земельні ділянки, які мали бути виділені ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Зазначала, що також має намір оскаржувати у судовому порядку незаконний поділ земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0034, тому невжиття заходів забезпечення позову щодо ділянок, створених у результаті поділу вказаної земельної ділянки, унеможливить виконання судового рішення у цій справі, що призведе до складності поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду у разі задоволення позовних вимог.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У травні 2020 року надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Китайгородська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області просила залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржуване судове рішення без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Царичанської районної державної адміністрації; треті особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації.
 
У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 - Стрижак Є. Ю. подав до суду заяву про забезпечення позову, яку мотивував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити виконання рішення суду, оскільки існує ймовірність подальшого поділу відповідачем земельних ділянок та відчуження їх на корить інших осіб.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                    № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з вимогами частин першої-третьої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України, переглядаючиу касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
 
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
 
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої      статті 150 ЦПК України.
 
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
 
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Крім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання незаконним та скасування рішень сільської ради, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування державної реєстрації поділу земельних ділянок.
 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на незаконний поділ раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:004, у результаті якого утворилась земельна ділянка з кадастровим номером 1225682000:01:003:0035, право власності на яку зареєстровано за третьою особою по справі - ОСОБА_5 . 
 
У заяві про забезпечення позову представник ОСОБА_1 -                             Стрижак Є. Ю. , вказував, що після звернення позивача до суду з позовом стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером 1225682000:01:003:0034, яка також утворилась у результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:004, була поділена ще на дванадцять ділянок, щодо яких позивач просив застосувати заходи забезпечення позову, які накладаються на земельні ділянки, які мали бути виділені ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Зазначав, що також має намір оскаржувати у судовому порядку незаконний поділ земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0034, тому невжиття заходів забезпечення позову щодо ділянок, створених у результаті поділу вказаної земельної ділянки, унеможливить виконання судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Скасовуючи ухвалу про забезпечення позову та відмовляючи у задоволені заяви представника ОСОБА_1 - Стрижака Є. Ю. , суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що заява про забезпечення позову, окрім посилань на загальні норми процесуального права, а також на факт поділу раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:004, не містять мотивів співмірності, застосування заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмежень прав та інтересів третіх осіб. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення з огляду на відсутність зареєстрованих заборон на прийняття будь-яких рішень щодо земельних ділянок за межами населеного пункту, на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
 
Судом апеляційної інстанції також враховано, що оскарження реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за ОСОБА_5 , яка не має у даному процесі статусу відповідача, відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України не дає підстав для застосування цього засобу забезпечення позову.
 
Матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження утворення земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0034 саме у результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:004, не містять вимог позивача щодо незаконного поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1225682000:01:003:0034, що виключає підстави вважати, що у зв`язку із застосуванням заявлених позивачем заходів забезпечення позову не будуть порушені права та інтереси інших осіб щодо володіння та користування земельними ділянками, утвореними у результаті поділу вказаної земельної ділянки. 
 
У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов достатньо обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову з зазначений ним спосіб.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара