Постанова
Іменем України
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/9911/15-ц
провадження № 61-47146 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,  Сімоненко В. М.
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подані  представником ОСОБА_3 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                                      від 03 лютого 2017 року в складі судді Колієва С. А. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року в складі колегії суддів:                        Купельського А. В., Ярмолюка О. І., Янчук Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,                     ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та                               ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 03-2/7297-К за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 68 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 серпня 2037 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,45 % річних. 
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 23 серпня 2007 року був укладений договір поруки                       № 03-2/7297-П, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі. 
 
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2015 року її заборгованість становить 51 783,11 доларів США з яких: 1 548,72 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 46 290,46 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 3 087,58 доларів США - відсотки та 856,35 доларів - пеня. 
 
На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь банку вищевказану суму заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 51 783,11 доларів США та понесені судові витрати по сплаті судового збору.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                                 від 03 лютого 2017 року позов задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 03-2/7297-К від 23 серпня                    2007 року у сумі 50 926,76 доларів США з яких: заборгованість за кредитом                           47 839,18 доларів США, відсотки - 3 087,58 доларів США, а також пеню у сумі                              23 110,23 грн (що еквівалентно 856,35 доларам США за офіційним курсом валют НБУ станом на 03 лютого 2017 рік).
 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі по 1 827,00 грн з кожної.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, своєчасно та не у повному обсязі погашала кредит та нараховані за його користування проценти. ОСОБА_2 як поручитель зобов`язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року змінено в частині суми коштів, які підлягають стягненню.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 03-2/7297-К від 23 серпня                  2007 року за кредитом 46 604,81 доларів США, відсотками за користування кредитом - 3 222,09 доларів США, пеню у сумі 3 450,20 грн.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині суми заборгованості, апеляційний суд виходив з проведеної експертизи, якою була визначена заборгованість боржника перед банком за кредитом у сумі 46 604,81 доларів США, відсотками за користування кредитом - 3 222,09 доларів США, пені у сумі                     3 450,20 грн. Сторони погодились з зазначеним висновком.
 
Також апеляційний суд зазначив, що необґрунтованим є посилання відповідачів про зміну строку виконання основного зобов`язання (18 червня 2010 року) та безпідставність нарахування з того часу відсотків за користування кредитними коштами та пені, оскільки ОСОБА_1 , у визначені у вимозі від 13 травня                           2010 року терміни, погасила прострочену заборгованість за кредитом. Крім того за наступний розрахунковий період (з 10 червня 2010 року по 09 липня 2010 рік) простроченої заборгованості за кредитом, відсотками та пенею не існувало.

 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
 
19 листопада  2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого                       2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та увалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі.
 
Також 14 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року та передати справу до суду першої інстанції.
 
Касаційні скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій не були належним чином дослідженні докази у справі, а дослідженим доказам була надана неправильна правова оцінка, що потягло за собою ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень, з порушенням норм матеріального і процесуального права.
 
Змінюючи рішення суду в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд апеляційної інстанції виходив з розрахунків судового експерта за проведеною в суді апеляційної інстанції експертизою. Таким чином, суд фактично визнав, що надані розрахунки банку є необґрунтованими.
 
Висновки судів попередніх інстанцій про те, що позичальник, у визначені у досудовій вимозі від 13 травня 2010 року, терміни погасила прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 1186,11 доларів США є неправильними, оскільки ОСОБА_1 не погасила повністю прострочену заборгованість, про що свідчить розрахунок судового експерта, а остання сплатила лише 588, 00 доларів США. 
 
Крім того ОСОБА_4 в касаційній скарзі посилається на те, що судами не взято до уваги те, що строк виконання зобов`язання настав ще 18 червня                             2010 року, а банк звернувся до суду лише у 2015 році, що свідчить про пропуск банком встановлений частиною четвертою статті 559 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до ОСОБА_4 , як до поручителя. Також банком 15 липня 2008 року було підвищено відсоткову ставку в односторонньому порядку, що свідчить про те, що договір поруки є припинений відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 не надавала своєї згоди на підвищення відсоткової ставки. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У лютому 2019 року АТ «Універсал Банк», в особі адвоката Глевацької О. В.,  подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Верховного суду від 12 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданої представником ОСОБА_3 , у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи ізХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.
 
Клопотання ОСОБА_2 , яке подане представником - ОСОБА_3 , задоволено. Зупинено виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року, в частині стягнення з                              ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору, та постанови Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Справа надійшла до Верховного суду у лютому 2019 року.
 
Ухвалою Верховного суду від 26 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_3 .
 
Розпорядженням від 13 квітня 2020 року № 1022/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року визначено суддю - доповідача Петрова Є. В.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подані представником - ОСОБА_3 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону                          від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 03-2/797-К, за умовами якого, банк зобов`язався надати кредит у сумі 68 000 доларів США терміном на 360 місяців з кінцевою датою погашення кредиту до 22 серпня 2037 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,45 % річних, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у визначені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно даного договору (а.с. 9-13). 
 
Сторонами було погоджено, що для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 та рахунок для нарахування та сплати відсотків № НОМЕР_1. Сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості (додаток № 1). Також сторонами було визначено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення (п. 9.1 договору).
 
Відповідно до пункту 10.4 кредитного договору визначено право банку достроково вимагати повернення кредиту. Згідно положень вказаного пункту умов договору у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або по сплаті процентів за користування ним чи інших платежів строком більше 110-ти календарних днів, банк надсилає позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання Позичальником вимог банку, в термін, встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту, вказана у пункті 1.1 договору, вважається такою, що настала на наступний день після дати, зазначеної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, проценти та інші платежі передбачені даним договором.
В забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору                         23 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 03-2/7297-П, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 03-2/7297-К від 23 серпня 2007 року у повному обсязі (а.с. 15).
 
Згідно представленого банком письмового розрахунку заборгованість                             ОСОБА_1 за кредитним договором № 03-2/7297-К станом на 30 квітня 2015 рік становить 51 783,11 доларів США та складається з: простроченої                           заборгованості - 1 548,72 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту - 46 290,46 доларів США, відсотки - 3 087,58 доларів США; а також пеня у сумі 856,35 доларів США (т. 1 а. с. 5-8).
 
Згідно висновків експерта № 23 від 13 серпня 2018 року заборгованість за кредитним договором № 03-2/7297-К складає за кредитом 46 604,81 доларів США, відсотками за користування кредитом - 3 222,09 доларів США, пеня у сумі                               3 450,20 грн (т. 2 а. с. 138-151).
 
Також судами встановлено, що 13 травня 2010 року за № 040/828 на адресу ОСОБА_1 банком було направлена вимога згідно якої банк просив сплатити останню прострочену заборгованість за кредитним договором № 03-2/7297-К від 23 серпня 2007 року, яка станом на 13 травня 2010 рік становила 1 186,11 доларів США прострочену заборгованість за кредитом та 58,20 доларів США проценти, нараховані за користування кредитними коштами, протягом тридцяти днів з моменту отримання даної вимоги. У випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги (т. 1 а.с. 32, 123).
 
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, судами встановлено, що ОСОБА_1 , у визначені у вимозі терміни, погасила прострочену заборгованість за кредитом, яка утворилася станом на 13 травня 2010 рік у встановлені вимогою терміни. Факт погашення такої заборгованості підтверджується відомостями про зарахування коштів на погашення заборгованості (26 травня 2010 року). За наступний розрахунковий період, а саме з 10 червня 2010 року по 09 липня                                     2010 рік простроченої заборгованості за кредитом, відсотками та пенею не існувало (т. 1 а.с. 6).
 
Також встановлено, що 25 листопада 2014 року банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги про негайне погашення наявної простроченої заборгованості (860,40 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 2 610,81 доларів США - відсотки; 160,97 доларів США - підвищені відсотки) з часу отримання даної вимоги. У випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги. Вимоги відповідачами були отримані 02 грудня 2014 року (Т. 1, а.с. 16-17).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
 
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
 
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
 
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
 
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідачів заборгованості за кредитним договором суди попередніх інстанцій виходили з того, що  банк свої обов`язки за кредитними договорами виконав повністю, а відповідачі свої договірні зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. 
 
За таких обставин суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про часткове задоволення позову з тих підстав, що позивачем доведено факт отримання кредиту та наявності заборгованості у відповідачів. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування розрахунків заборгованості наданої позивачем.
 
Доводи касаційних скарг про те, що направивши вимогу ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 13 травня 2010 року банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому не мав права з 18 червня 2010 року нараховувати проценти за користування кредитними коштами та пені, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
 
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі                     № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). 
 
Після звернення з позовом або вимогою про дострокове стягнення всієї суми кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такими вимогами вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. 
 
Однак, як встановлено судами, та вбачається з матеріалів справи 13 травня                  2010 року за № 040/828 на адресу ОСОБА_1 банком було направлена вимога, згідно якої позивач просив відповідача сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги, прострочену заборгованість за кредитним договором № 03-2/7297-К від 23 серпня 2007 року, яка станом на 13 травня                  2010 рік становила 1186,11 доларів США та 58,20 доларів США проценти, нараховані за користування кредитними коштами. Крім того банк повідомив боржника, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги.
 
Виходячи з зазначено банк, надіславши вимогу в 2010 році, просив сплатити прострочену заборгованість, а не сплати достроково усю суму кредитної заборгованості.
Тому, з урахуванням того, що ОСОБА_1 у визначені у вимозі терміни, погасила прострочену заборгованість за кредитом, а також те, що за наступний розрахунковий період, а саме з 10 червня 2010 року по 09 липня 2010 рік простроченої заборгованості за кредитом, відсотками та пенею не існувало, то суди попередніх інстанцій правомірно  не прийняли до уваги доводи відповідачів, що строк виконання за договором кредиту був змінений та настав 18 червня                2010 року.
 
Доводи касаційних скарг, про те, що у визначені у досудовій вимозі від 13 травня 2010 року, терміни ОСОБА_1 не погасила повністю прострочену заборгованість, про що свідчить розрахунок судового експерта, а остання сплатила лише 588, 00 доларів США, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки не спростовують правильні по суті висновки судів попередніх інстанцій, та зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Доводи ОСОБА_4 в касаційній скарзі про те, що судами не взято до уваги те, що строк виконання зобов`язання настав ще 18 червня 2010 року, а банк звернувся до суду лише у 2015 році, що свідчить про пропуск банком встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до ОСОБА_4 , як до поручителя, спростовуються вищезазначеним.
 
Крім того, відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Як встановлено судами, 25 листопада 2014 року банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги про негайне погашення наявної простроченої заборгованості, які відповідачі отримали 02 грудня 2014 року.                          Банк звернувся до суду 21 травня 2015 року, тобто у межах шестимісячного строку. За таких обставин доводи ОСОБА_4 про припинення дії поруки є безпідставними.
 
Також є неприйнятними доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про припинення договору поруки з посиланням на те, що банком 15 липня 2008 року було підвищено відсоткову ставку в односторонньому порядку, без згоди поручителя, оскільки відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки ОСОБА_2 доводів щодо підвищенням банком відсоткової ставки в односторонньому порядку в судах попередніх інстанцій не заявляв, тому 
такі доводи не можуть бути підставою скасування судових рішень попередніх інстанцій, оскільки виходячи з таких доводів оцінка правовідносин судами не здійснювалась.
 
Іншій доводи касаційних скарг зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. 
 
Наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у касаційних скаргах заявники.
 
Колегія суддів перевірила доводи касаційних скарг на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що касаційні скарги, підлягають залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 та                                 ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору, та постанови Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подані  представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                                      від 03 лютого 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду                     від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товаритства «Універсал Банк» судового збору, та постанови Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров

            С. Ю. Мартєв 

                                                                                                                      В. М. Сімоненко