ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3654/20 Справа № 185/9183/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27   
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 
на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

В С Т А Н О В И Л А:

       У жовтні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17 листопада 2014 року згідно якої отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 34,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30 вересня 2018 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 22 489,09 грн., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 1 893,84 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 18 248,15 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 800 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) 1 047,10 грн., яку АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 893,84 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити у скасованій частині нового судового рішення про задоволення даних позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів, пені, комісії та штрафів суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, у встановленому законом порядку даний договір не оспорювався та не визнавався недійсним, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється. 
Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині залишити без змін. 
Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви позичальникаОСОБА_1  від 17 листопада 2014 року, за змістом якої відповідач просить надати їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (а.с. 6).
Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії.
Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с.8-31). 
Заява позичальника містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за даним кредитним договором станом на 30 вересня 2018 року становить 22 489,09 грн., а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 1 893,84 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 18 248,15 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 800 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) 1 047,10 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим факт отримання кредитних коштів відповідачем, про що свідчить наданий банком розрахунок та виписка по карті), і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути фактично отримані грошові кошти.
В даній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користуваня кредитом, пені, комісії та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг, які позивач надав суду на обґрунтування своїх вимог, не містять підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, дані про те, з якими саме умовами був ознайомлений відповідач, відсутні.
Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 17 листопада 2014 року процентна ставка не зазначена. 
Натомість АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його вартості повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитним коштами, які починаючи з квітня 2015 року нараховано за процентною ставкою у розмірі 43,20 %, стягнути комісію, а також неустойку (пеню, штрафи). 
Отже, не можливо вважати погодженою сторонами процентну ставку, оскільки із наданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти були нараховані неоднозначно, тоді як сторонами в договорі процентна ставка не погоджена, що позбавляє апеляційний суд перевірити правильність нарахування процентів, а посилання позивача на те, що процентна ставка нараховувалась відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не ґрунтується на вимогах закону, так як вони не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 листопада 2014 року.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
З урахуванням норм права та змісту наявних доказів, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 листопада 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 жовтня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цій Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Наданий позивачем витяг з Умов і правил надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору, у зв`язку з чим не підлягає стягнення з відповідача заборгованість за процентами, пенею, комісією та штрафів, оскільки у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату процентів, пені, комісії та штрафів, тому на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.
Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскарженій частині відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення в оскаржуваній частині, розподілу не підлягають.
Однак, приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом першої інстанції розміру судового збору стягнутого з відповідача на користь позивача, з урахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 148, 38 грн., оскільки розмір заявлених вимог становить 22 489,09 грн, розмір вимог, що підлягають задоволенню 1 893, 84 грн, розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом 1762,00 грн (1 762,00 грн х 1 893, 84 грн : 22 489,09 грн = 148, 38 грн).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року в оскарженій частині - залишити без змін.
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року в частині стягнутого судового збору, змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 148, 38грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида