ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 р.	Справа № 520/987/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
представника позивача Моісеєнко К.О.,
представника відповідача та третьої особи Біленко Н.О.,
третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 03.04.20 року по справі № 520/987/2020
за позовом                           ОСОБА_2  
до                          Фонду державного майна України,      треті особи                           Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях ,                           ОСОБА_1 
про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фонду державного майна України (далі -  відповідач, ФДМУ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі - третя особа-1, РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, відділення), Дробітько Вадим Павлович (далі -  третя особа-2, ОСОБА_1 ), в якому, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Голови Фонду Державного майна України про визначення переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії "Б", проведеного відповідно до наказу Фонду з кадрових питань (особового складу) від 16.12.2019 № 462-р "Про оголошення конкурсу" на зайняття вакантної посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях Дробітька ОСОБА_3 Павловича;
- скасувати Наказ Голови Фонду державного майна України № 27-р від 14.02.2020 р. Про призначення за результатами конкурсу ОСОБА_1 на посаду начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях з 17 лютого 2020 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, при проведенні конкурсу на зайняття вакантної посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, суттєво порушив Порядок проведення конкурсу  на зайняття посад державної служби затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016р. №246, що істотно вплинуло на його результати. Зокрема, позивач вказує на те, що конкурс, на його думку, був упереджений та не прозорий, позаяк переможець конкурсу ОСОБА_1   при подачі документів не надав підтвердження рівня вільного володіння державною мовою, у зв`язку із чим не повинен був бути допущеним до участі у конкурсі. Також зазначає, що за результатами другого етапу, співбесіди, ОСОБА_1   набрав непрохідний бал та не міг бути включеними до загального рейтингу. При цьому, включений з порушеннями до загального рейтингу на 3 місці, через що він ніяк не міг одержати перемогу. А з урахуванням його перемоги, незважаючи на численні порушення, вважає, що також мав всі шанси перемоги, аби не незаконне визначення  переможцем ОСОБА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року вказаний позов задоволено. Скасовано наказ Голови Фонду державного майна України від 28.12.2019 р. № 491-р “Про визначення переможця конкурсу”. Скасовано наказ Голови Фонду державного майна України № 27-р від 14.02.2020 р. “Про призначення ОСОБА_1 ”.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.             
Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції застосовано роз`яснення НАДС за №83-р/з від 17.01.2020 щодо документів, що підтверджують вільне володіння державною мовою, яке не поширюється на спірні правовідносини. Вважає безпідставними твердження суду першої інстанції про наявність сумніву в об`єктивності визначення результатів тестування. Також, апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням засад адміністративного судочинства, а саме, в ході розгляду спору в суді першої інстанції сторони та учасники були позбавлені права на справедливий суд та публічний розгляд спору. Вважає також, що є всі підстави стверджувати, що судом першої інстанції порушено процесуальні приписи, адже відсутнє процесуальне рішення суду щодо закриття підготовчого провадження.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, треті особи подали аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Апелянти зазначали, що рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що Комісією допущено грубі порушення норм Порядку проведення конкурс на зайняття посад державної служби затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016р. №246  при проведенні конкурсу, чим порушено основні принципи проведення конкурсу, визначені пунктом 3 Порядку, що призвело до прямого порушення прав та інтересів позивача, як учасника конкурсу, оскільки такий висновок жодним чином не ґрунтується на вимогах діючого законодавства. Крім того, суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без розгляду, у зв`язку із необґрунтованістю підстав поновлення строку звернення до суду.
Також, апелянти посились на те, що судом першої інстанції не залучено до участі в справі третіх осіб ухвалою суду, як на порушення норм процесуального права. Зазначають, що позивачем не доведено, а судом не встановлено права позивача звертатись до суду із позовом про скасування індивідуального акта (наказу №27), оскільки останній видано в межах трудових правовідносин, суб`єктом яких ОСОБА_2 не являється, чинне законодавство не передбачає можливості скасування індивідуального акта (наказу №27), виданого в межах трудових правовідносин, за умови, що сторони такого трудового договору виконували і продовжують виконувати його умови. Положення Закону України “Про державну службу” та Кодекс законів про працю України містять лише поняття припинення державної служби та припинення (розірвання) трудового договору, і не передбачають можливості скасування наказу про призначення на посаду.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційних скарг є необґрунтовані, просить в їх задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 16.12.2019 року наказом Фонду Державного майна України  № 462-р “Про оголошення конкурсу” оголошено конкурс на зайняття вакантної посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.
23.12.19 року позивачем подано пакет документів до Фонду державного майна України  для участі у конкурсі на посаду начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях згідно наказу від 16.12.2019 року № 462-р. “Про оголошення конкурсу”.
24.12.2019 року на електронну адресу ОСОБА_2 надійшло електронне повідомлення від відповідача, яким позивача сповіщено про те, що він допущений до тестування в рамках оголошеного конкурсу, та яке призначене на 26.12.19 об 11.00 годині.
26.12.19 року ОСОБА_2 в межах оголошеного конкурсу пройдено тестування з результатом 32 із 40, після чого позивач був повідомлений відповідачем, шляхом надсилання електронного листа про допущення позивача до наступного етапу - співбесіда з конкурсною комісією, яке призначено на 15 годин 00 хвилин 26.12.2019 року за адресою відповідача.
Після співбесіди, того ж дня, позивачу на електронну адресу від відповідача надійшло повідомлення про те, що у зв`язку з тим, що він пройшов співбесіду, його допущено до співбесіди з Головою Фонду державного майна  України, яка відбудеться  27.12.2019 року.
Після співбесіди, яка проходила у складі спочатку Голови, а потім двох заступників та робітника кадрової служби, 29.12.19 р. позивач отримав від ФДМУ листа № 10-09-23516 від 28.12.2019 року, яким позивача повідомлено, що за рішенням Голови ФДМУ переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади начальника РВ Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях визначено Дробітька Вадима Павловича.
При цьому, згідно загального рейтингу кандидатів: ОСОБА_4 набрав 8,20 балів та за рейтингом перебував на 1й позиції; ОСОБА_5 набрала 6,00 балів та за рейтингом перебувала на 2й позиції; ОСОБА_1 набрав 5,80 балів та за рейтингом перебував на 3й позиції;  ОСОБА_2 набрав 4,80 балів та за рейтингом перебував на 4й позиції.
Позивач не погоджуючись з тією обставиною, що незважаючи на лише 3 місце за загальним рейтингом, саме ОСОБА_1 визначений відповідачем переможцем конкурсу, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним рішення. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1   ст. 2 КАС України   завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
За приписами ч. 1  ст. 21 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р.  № 889-VIII  (далі -  Закон №889) вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
Частиною 1  ст. 22 Закону № 889  встановлено, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України.
У п. 1 абз. 2 ч. 1  ст. 22 Закону № 889  передбачено. що конкурс проводиться на зайняття вакантної посади державної служби.
Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійних компетентностей, особистих якостей і досягнень кандидатів на зайняття посади (ч. 2 ст. 22 Закону).
Згідно ч. 3  ст. 22 Закону № 889  встановлено, що Порядок проведення конкурсу визначає, зокрема: 1) умови проведення конкурсу; 2) вимоги щодо оприлюднення інформації про посади державної служби та оголошення про проведення конкурсу; 3) склад, порядок формування та повноваження конкурсної комісії; 4) порядок прийняття та розгляду інформації для участі в конкурсі; 5) етапи оцінювання кандидатів на зайняття посад державної служби та порядок їх проведення; 6) методи оцінювання кандидатів на зайняття посад державної служби.
Згідно ч. 1  ст. 25 Закону №889  особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, подає в установленому порядку до конкурсної комісії таку інформацію: реквізити документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України; заяву про участь у конкурсі із зазначенням основних мотивів щодо зайняття посади державної служби, до якої додається резюме за формою, визначеною Кабінетом Міністрів України; заяву, в якій повідомляє, що до неї не застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою  статті 1 Закону України "Про очищення влади", та надає згоду на проходження перевірки та на оприлюднення відомостей стосовно неї відповідно до зазначеного  Закону; підтвердження наявності відповідного ступеня вищої освіти; підтвердження рівня вільного володіння державною мовою; відомості про стаж роботи, стаж державної служби (за наявності), досвід роботи на відповідних посадах згідно з вимогами, передбаченими статтею 20  цього Закону, та іншими умовами конкурсу; у разі проведення закритого конкурсу - іншу інформацію для підтвердження відповідності умовам конкурсу; у разі проведення конкурсу на посаду державної служби категорії "А" - підтвердження подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Якщо особою, яка бажає взяти участь у конкурсі, незалежно від обставин уже було подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, її повторне подання не вимагається.
Особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, несе персональну відповідальність за достовірність наданої інформації.
Абзацом 2 ч. 1  ст. 27 Закону №889  встановлено, що конкурс на зайняття посад державної служби категорії "Б" або "В" проводить конкурсна комісія, утворена суб`єктом призначення у державному органі.
Рішенням Комісії або конкурсної комісії визначаються кандидатури на зайняття посад державної служби, які набрали найбільшу загальну кількість балів за результатами складання загального рейтингу кандидатів (не більше п`яти осіб на одну посаду), для вибору суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця конкурсу. Результатами конкурсу є визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця (переможців) конкурсу (ч. 1 ст. 28  Закону № 889)
У ч. 6  Закону № 889  передбачено, що кандидат, якого не визначено переможцем конкурсу, має право оскаржити рішення Комісії або конкурсної комісії до суду з підстав порушення умов або порядку проведення конкурсу, що могло істотно вплинути на його результати. Оскарження рішення Комісії або конкурсної комісії не зупиняє призначення переможця конкурсу на відповідну посаду державної служби.
Згідно п. 1 Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого  постановою КМУ від 25.03.2016 р.  № 246  (далі -  Порядок №246), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,  Порядок визначає процедуру проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс), метою якого є добір осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки. Конкурс на зайняття посад фахівців з питань реформ категорій "Б" і "В" проводиться за загальною процедурою з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком.
У абзацах 1 та 2 п. 2 Порядку № 246, - проведення конкурсу здійснюється відповідно до визначених в установленому законом порядку вимог до професійної компетентності кандидата на зайняття вакантної посади державної служби (далі - посада) за результатами оцінювання його особистих досягнень, знань, умінь і навичок, моральних і ділових якостей для належного виконання посадових обов`язків. Вимоги до професійної компетентності кандидата на зайняття посади включають кваліфікаційні вимоги, вимоги до компетентності та вимоги до професійних знань.
Пунктом 3 Порядку № 246 встановлено, що конкурс проводиться з дотриманням принципів: 1) забезпечення рівного доступу; 2) політичної неупередженості; 3) законності; 4) довіри суспільства; 5) недискримінації; 6) прозорості; 7) доброчесності; 8) надійності та відповідності методів тестування; 9) узгодженості застосування методів тестування; 10) ефективного і справедливого процесу відбору.
Рішення про оголошення конкурсу на зайняття посади категорій "Б" і "В" приймає керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) (абз. 2 п. 5 Порядку № 246).
За приписами п. 6 Порядку № 246 конкурс проводиться такими етапами:
1) прийняття рішення про оголошення конкурсу;
2) оприлюднення оголошення про проведення конкурсу;
3) прийняття та розгляд інформації від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі;
4) проведення тестування та визначення його результатів;
5) розв`язання ситуаційних завдань та визначення їх результатів (у разі визначення Комісією або конкурсною комісією необхідності розв`язання ситуаційних завдань);
6) проведення співбесіди та визначення її результатів;
7) складення загального рейтингу кандидатів;
8) визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця (переможців) конкурсу;
9) оприлюднення результатів конкурсу.
Конкурс на зайняття посад категорій "Б" і "В" проводить конкурсна комісія, утворена суб`єктом призначення у державному органі, у складі голови і членів комісії. Суб`єкт призначення може прийняти рішення про утворення кількох конкурсних комісій у державному органі (абзац другий пункту 13 Порядку № 246).
За п. 15 Порядку № 246  конкурсна комісія утворюється суб`єктом призначення у складі не менше п`яти осіб.
Пунктом 16 Порядку № 246 встановлено, що Комісія або конкурсна комісія може прийняти рішення про залучення до роботи державних службовців, у тому числі з інших державних органів, науковців та експертів у відповідній сфері для проведення оцінки за результатами розв`язання ситуаційних завдань (у разі їх розв`язання) та проведення співбесіди щодо відповідності професійної компетентності кандидата встановленим вимогам. У такому разі залученими до роботи Комісії або конкурсної комісії особами проводиться оцінка шляхом виставлення балів (0 - 1 - 2), які відображаються у відповідному протоколі засідання та враховуються членами Комісії або конкурсної комісії під час оцінювання після обговорення відповідності професійної компетентності кандидата за кожною окремою вимогою.
Абзацом 2 п. 18 Порядку № 246 встановлено, що керівник державної служби органу, в якому проводиться конкурс, визначає з числа працівників служби управління персоналом особу, яка виконуватиме функції адміністратора під час проведення конкурсу на зайняття посад категорій "Б" і "В".
За рішенням Голови НАДС або керівника державної служби органу, в якому проводиться конкурс, функції адміністратора можуть виконувати дві особи (абзац 2 п. 18 Порядку).
У разі коли в державному органі неможливо визначити адміністратора з числа працівників служби управління персоналом, функції адміністратора виконує особа з числа інших працівників такого органу, яка визначається керівником державної служби (абзац 4 п. 18 Порядку).
Абзацами 7 та 8 Порядку № 246 передбачено, що адміністратор не є членом Комісії або конкурсної комісії. Адміністратор веде протокол засідання Комісії або конкурсної комісії, оформляє відомості про результати конкурсу, роздруковує звіти про результати проходження тестування, перевіряє особу кандидата тощо.
Пунктом  19 Порядку встановлено, що особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, подає Комісії або конкурсній комісії через Єдиний портал вакансій державної служби НАДС таку інформацію: заяву про участь у конкурсі із зазначенням основних мотивів щодо зайняття посади за формою згідно з додатком 2; резюме за формою згідно з додатком 21, в якому обов`язково зазначається така інформація: прізвище, ім`я, по батькові кандидата; реквізити документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України; підтвердження наявності відповідного ступеня вищої освіти; підтвердження рівня вільного володіння державною мовою; відомості про стаж роботи, стаж державної служби (за наявності), досвід роботи на відповідних посадах; заяву, в якій повідомляє, що до неї не застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою  статті 1 Закону України "Про очищення влади", та надає згоду на проходження перевірки та на оприлюднення відомостей стосовно неї відповідно до зазначеного  Закону.
Особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, може подавати додаткову інформацію, яка підтверджує відповідність встановленим вимогам, зокрема стосовно попередніх результатів тестування, досвіду роботи, професійних компетентностей, репутації (характеристики, рекомендації, наукові публікації тощо).
На електронні документи, що подаються для участі у конкурсі, накладається кваліфікований електронний підпис кандидата.
Спеціальний структурний підрозділ НАДС або служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс, розглядає інформацію, подану кандидатами для участі у конкурсі.
У разі неподання кандидатом необхідної інформації, передбаченої пунктом 19 цього Порядку, виявлення невідповідності поданої кандидатом інформації щодо кваліфікаційних вимог до освіти та/або досвіду роботи, неправильності заповнення заяви або резюме такий кандидат не допускається до проходження конкурсу.
Згідно п. 26 Порядку кандидати проходять тестування для посад категорій "Б" і "В" - на знання законодавства.
Відповідно до абз. 7 п. 26 Порядку № 248 порядок проведення тестування на знання законодавства визначається пунктами 27 - 34, 36 - 39 цього Порядку.
Згідно пунктів 32-34 Порядку № 246 під час проведення тестування питання для кожного кандидата обираються автоматично з переліку тестових питань. Одне тестове завдання включає 40 тестових питань. Кожне питання передбачає чотири варіанти відповіді, один з яких є правильним.
Загальний час для проведення тестування повинен становити не більше 40 хвилин.
Після закінчення кандидатом проходження тестування або після закінчення часу, відведеного для його проведення, здійснюється автоматичне визначення результатів тестування за допомогою програмного забезпечення.
За результатами тестування формується звіт, який роздруковується та підписується кандидатом, після чого передається адміністратору.
У п.п. 2 п. 36 Порядку визначено, що за результатами тестування для посад категорії "Б" виставляються такі бали: 2 бали - кандидатам, які відповіли правильно на 34 питання тестового завдання і більше; 1 бал - кандидатам, які відповіли правильно на 26 - 33 питання тестового завдання; 0 балів - кандидатам, які відповіли правильно на 25 і менше питань тестового завдання.
Абзацами 2-4 п. 39 Порядку № 246 встановлено, що кандидати, які набрали 1 або 2 бали, вважаються такими, що пройшли тестування.
З інформацією про результати тестування та кількість отриманих балів кандидати ознайомлюються під час підписання відповідного звіту.
Результати тестування відображаються у протоколі засідання Комісії або конкурсної комісії.
Згідно п. 40 Порядку  про дату і час проведення розв`язання ситуаційних завдань (у разі їх розв`язання) та/або співбесіди кандидатів інформують на попередньому етапі конкурсу або не пізніше ніж за один робочий день до початку проходження відповідного етапу конкурсу одним із доступних способів, обраним кандидатом, зокрема засобами телекомунікаційного зв`язку.
Розв`язання ситуаційних завдань може здійснюватися кандидатами на зайняття посад державної служби категорій "А" і "Б" за рішенням Комісії або конкурсної комісії. Розв`язання ситуаційних завдань проводиться з метою з`ясування спроможності кандидатів використовувати свої знання та досвід під час виконання посадових обов`язків шляхом оцінки відповідності компетентностей та професійних знань кандидата встановленим вимогам, зокрема на знання спеціального законодавства, що пов`язані із завданнями та змістом роботи державного службовця відповідно до посадової інструкції (абз. 1,2 п. 41 Порядку).
Пунктом 46 Порядку № 246 встановлено, що під час оцінювання професійної компетентності кандидатів за результатами розв`язання ситуаційного завдання за кожною окремою вимогою виставляються такі бали: 2 бали - кандидатам, професійна компетентність яких відповідає вимозі та які виявили глибокі знання, уміння, компетенції, необхідні для ефективного виконання посадових обов`язків; 1 бал - кандидатам, професійна компетентність яких відповідає вимозі в обсязі, мінімально достатньому для виконання посадових обов`язків; 0 балів - кандидатам, професійна компетентність яких не відповідає вимозі.
У абз. 3,4 п. 49 передбачено, що результати розв`язання ситуаційного завдання відображаються у протоколі засідання Комісії або конкурсної комісії та повідомляються кандидатам. Про результати розв`язання ситуаційних завдань та допущення/недопущення до наступного етапу конкурсу спеціальний структурний підрозділ НАДС або служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс, повідомляє кандидатам в порядку, передбаченому абзацом восьмим пункту 17 цього Порядку.
Пунктом 50 Порядку передбачено, що співбесіда проводиться з метою оцінки відповідності професійної компетентності кандидата встановленим вимогам, які не були оцінені на попередніх етапах конкурсу.
За приписами п. 52 Порядку № 246 під час оцінювання професійної компетентності кандидатів за кожною окремою вимогою на співбесіді виставляються такі бали: 2 бали - кандидатам, професійна компетентність яких відповідає вимозі та які виявили глибокі знання, уміння, компетенції, необхідні для ефективного виконання посадових обов`язків; 1 бал - кандидатам, професійна компетентність яких відповідає вимозі в обсязі, мінімально достатньому для виконання посадових обов`язків; 0 балів - кандидатам, професійна компетентність яких не відповідає вимозі.
Оцінювання професійної компетентності кандидатів за кожною окремою вимогою під час проведення співбесіди здійснюється кожним членом Комісії або конкурсної комісії індивідуально після обговорення відповідності професійної компетентності кандидата за кожною окремою вимогою на засіданні Комісії або конкурсної комісії за участю залучених до її роботи осіб шляхом виставлення балів, які вносяться до відомості про результати співбесіди за формою згідно з додатком 7.
Згідно п. 53 Порядку після оцінювання члени Комісії або конкурсної комісії надають відомості про результати співбесіди адміністратору, який заповнює зведену відомість середніх балів.
Остаточною оцінкою у балах за кожною вимогою під час проведення співбесіди є середнє арифметичне значення індивідуальних балів, виставлених членами Комісії або конкурсної комісії.
Кандидати, які під час проведення співбесіди отримали середній бал 0 за однією з вимог, а також кандидати, які не з`явилися для проведення співбесіди, вважаються такими, що не пройшли конкурсний відбір та не можуть бути включеними до загального рейтингу.
Результати проведення співбесіди відображаються у протоколі засідання Комісії або конкурсної комісії та повідомляються кандидатам.
Про результати проведення співбесіди спеціальний структурний підрозділ НАДС або служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс, повідомляє кандидатам в порядку, передбаченому абзацом восьмим пункту 17 цього Порядку.
Абзацом 1 п. 54 Порядку № 246 встановлено, що протоколи засідань Комісії або конкурсної комісії, результати проходження тестування, розв`язання ситуаційних завдань та проведеної з кандидатом співбесіди зберігаються у службі управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс, а щодо кандидатів на зайняття посад категорії "А" - у спеціальному структурному підрозділі НАДС.
Загальна кількість балів кандидата визначається шляхом додавання середніх балів, виставлених у зведеній відомості середніх балів за формою згідно з додатком 8 за кожною окремою вимогою до професійної компетентності, та балів за результатами тестування.
Рейтинг кандидата, який успішно пройшов конкурс, залежить від загальної кількості набраних ним балів.
Загальний рейтинг кандидатів визначається за формою згідно з додатком 9.
Результати визначення загального рейтингу кандидатів відображаються у протоколі засідання Комісії або конкурсної комісії (п. 56 Порядку).
У абз. 1 п. 57 Порядку № 246 встановлено, що з метою допущення до наступного етапу конкурсу Комісія або конкурсна комісія визначає п`ять кандидатур, які набрали найбільшу загальну кількість балів відповідно до загального рейтингу кандидатів.
З метою визначення переможця (переможців) конкурсу проводиться співбесіда з кожним кандидатом, визначеним Комісією або конкурсною комісією: на зайняття посад категорії "А" та посад категорії "Б", які здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, - суб`єктом призначення; на зайняття інших посад категорій "Б" і "В" - керівником державної служби.
Така співбесіда за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби може проводитися уповноваженою ним особою (абз. 1-4 п. 59 Порядку № 246).
Абзацом 6 п. 59 Порядку встановлено, що після проведення співбесіди суб`єкт призначення або керівник державної служби приймає рішення про визначення переможця (переможців) конкурсу або про його (їх) відсутність. Зазначене рішення оформлюється шляхом видання наказу (розпорядження) або протокольного рішення.
Судовим розглядом справи встановлено і апелянтами не спростовано, що в порушення Порядку №246 відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи не добуто належних та допустимих, достатніх та достовірних, в розумінні приписів ст.  ст. 73-76 КАСУ, доказів, що підтверджують проведення обговорення щодо відповідності професійної придатності кандидатів та здійснення їх оцінювання шляхом виставлення балів, які вносяться до відомості про результати співбесіди.
Відповідної інформації про програмне забезпечення, яке використовується для здійснення автоматичного визначення результатів тестування; копія документа, що затверджує перелік запитань для конкурсантів у ході проведення конкурсу, копія затверджених методів оцінювання вимог, визначених в умовах проведення конкурсу на зайняття посад категорій  Б  і  В, які застосовувались у конкурсі до матеріалів справи представником відповідача не надані.
Протокол № 1 від 24.12.2019 р, згідно якого конкурсна комісія вирішила одноголосно не проводити черговий етап конкурсу з розв`язання ситуаційних завдань на посаду категорії “Б”, наданий суду апеляційної інстанції, не містить обґрунтувань щодо його не проведення.
Крім того, 05.12.2019 року Фонд державного майна України з кадрових питань (особового складу)  видав наказ №  453-р “Про затвердження складу конкурсної комісії  Фонду державного майна України”.
Вищезазначеним наказом у п.3 виконання обов`язків адміністратора Конкурсної комісії покладено на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Згідно ч.2 п.18 Порядку № 246 керівник державної служби органу, в якому проводиться конкурс, визначає з числа працівників служби управління персоналом особу, яка виконуватиме функції адміністратора під час проведення конкурсу на зайняття посад  категорій  Б  і  В.
Водночас, Голова Фонду, який є суб`єктом призначення, не уповноважений визначати осіб, які будуть виконувати функції адміністраторів чи покладати на будь-кого такі обов`язки, оскільки це виключна прерогатива керівника державної служби, покладання обов`язків адміністратора не передбачено діючим законодавством.
16.12.2019 року наказом відповідача № 462-р оголошено конкурс на зайняття в тому числі вакантної посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, який  підписано В.о. керівника апарату Фонду В.Мельник, яка є керівником державної служби органу і саме у  її компетенцію входить визначати адміністраторів. 
Належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст.  ст. 73-76 КАСУ  доказів, що саме вона визначила адміністраторів, у відповідністю із  ч.2 п.18 Порядку не надано. 
При цьому, пунктами 3 та 4 вказаного наказу керівник державної служби органу дає доручення управлінню персоналу здійснити функції, які повинні здійснювати адміністратори конкурсу.
Згідно ч.5 п. 18 Порядку Адміністратор не є членом конкурсної комісії. Відповідно до  ч. 5 п. 18 Порядку Адміністратор веде протокол засідання конкурсної комісії, оформляє відомості про результати конкурсу, роздруковує звіти про результати проходження тестування, перевіряє особу кандидата тощо.
Таким чином, відповідач не визначив у встановленому п.18 Порядку адміністраторів. 
Тобто, встановлення осіб кандидатів, складання і підписання всіх протоколів, складання і підписання всіх відомостей здійснювалося неуповноваженими особами.
Щодо складу самої конкурсної комісії, то згідно Наказу № 453  р від 05.12.2019 року конкурсна комісія складається з голови  ОСОБА_8 та шести членів конкурсної комісії.
Однак, як свідчать письмові докази, ОСОБА_8 не ставила підпис під результатами тестів позивача та ОСОБА_1 , а в зведених відомостях кожного кандидата поряд з іншими членами комісії вона зазначена як ОСОБА_9 .
Згідно ч. 2 ст. 17 Порядку, у разі коли член Комісії не може бути присутнім на її засіданні, такий член Комісії може брати участь у засіданні дистанційно шляхом застосування технічних засобів, про що зазначається в протоколі засідання Комісії.
Стосовно порушень при прийнятті та розгляді інформації для участі в конкурсі, колегія суддів зазначає наступне.
Керуючись п.19.2 Порядку ОСОБА_1 надав резюме за формою згідно з  додатком 2-1, в якому  зазначалася така інформація: прізвище, ім`я, по батькові кандидата; реквізити документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України; підтвердження наявності відповідного ступеня вищої освіти; підтвердження рівня вільного володіння державною мовою; відомості про стаж роботи, стаж державної служби (за наявності), досвід роботи на відповідних посадах у відповідній сфері, визначеній в умовах конкурсу, та на керівних посадах (за наявності відповідних вимог).
На підтвердження рівня вільного володіння державною мовою ОСОБА_1 вказав на наявність у нього диплому М17 №043244 про закінчення Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при  Президентові України, де він навчався з 2014 по 2017 рік.
Однак, Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади”  внесено зміни до  Закону України “Про державну службу”, в тому числі до п. 5 ч. 1 ст. 25, де від конкурсанта вимагається надати інформацію на підтвердження рівня вільного володіння державною мовою.
Відповідно до Роз`яснення № 83- р/з Національного агентства державної служби України від 17.01.2020 року документами, що підтверджують вільне володіння державною мовою можуть бути, зокрема, або документ державного зразка про середню/вищу освіту, в якому зазначено про вивчення предмету/дисципліни, що підтверджують знання української мови, або посвідчення щодо вільного володіння державною мовою, отримані до 25.10.2019 року.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав ступінь магістра за спеціальністю “Державне управління”. Згідно копії листа Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України від 13.03.20 р. № 01-390/14, отриманого на запит представника позивача та долученого до матеріалів справи: “Відповідно  до Навчального плату Інституту, магістрам державного управління за спеціальністю “Державне управління” денної форми навчання, рік набору 2014 р., викладалась дисципліна “Ділова українська мова у державному управлінні”. Відповідно до Наказу директора Інституту від 15.05.2017 року № 70 на виконання  постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 301 “Про організацію проведення атестації осіб, які претендують на вступ на державну службу, щодо вільного володіння державною мовою”  в Інституті затверджено “Порядок проведення атестації осіб, які претендують на вступ на державну службу, щодо вільного володіння державною мовою”. Ці особи проходили атестацію та отримали посвідчення щодо вільного володіння державною мовою. З 25 жовтня 2019 р. робота атестаційної комісії Інституту припинена у зв`язку з тим, що набрав чинності  Закон України від 19 вересня 2019 р. № 117-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади”  згідно якого особа, має надати копії документів, що підтверджують рівень вільного володіння державною мовою.
Таким чином, наданий ОСОБА_1 до конкурсної комісії диплом М17 № 043244 про закінчення Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, де він навчався з 2014 по 2017 рік - не  підтверджував  рівня вільного володіння державною мовою та не мав бути прийнятий у якості підтвердження рівня вільного володіння державною мовою (п. 5 ч. 1 ст. 25 Порядку).
У апеляційній скарзі є посилання на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 11.10.2019 року № 79-р/з щодо підтвердження рівня вільного володіння державною мовою, яке також не спростовує, а навпаки підтверджує правильність рішення суду перше інстанції. Так, в тексті роз`яснення НАДС № 79-р/з вказано, що рівень вільного володіння державною мовою є документи державного зразка про середню/вищу освіту, в яких зазначено про вивчення предмету/дисципліни, що підтверджують знання української мови, та посвідчення щодо вільного володіння державною мовою, отримані до 25 жовтня 2019 року.
Згідно ч.2 п. 20-1 Порядку у разі неподання кандидатом необхідної інформації, передбаченої пунктом 19 Порядку, виявлення невідповідності поданої кандидатом інформації щодо кваліфікаційних вимог до освіти та/або досвіду роботи, неправильності заповнення заяви або резюме, такий кандидат не допускається до проходження конкурсу.
Отже, адміністраторами конкурсної комісії безпідставно допущено ОСОБА_1  до участі у конкурсі, в порушення Умов проведення конкурсу, затверджених наказом Фонду державного майна України з кадрових питань від 16.12.19 р. № 462-р та ч.2 п. 20-1  Порядку № 246.
Крім того, відповідно до п.28 Порядку тестування на знання законодавства проводиться з метою визначення рівня знань Конституції України, законодавства про державну службу, антикорупційного та іншого законодавства.
Згідно п. 34. Порядку після закінчення кандидатом проходження тестування або після закінчення часу, відведеного для його проведення, здійснюється автоматичне визначення результатів тестування за допомогою програмного забезпечення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року витребувано у відповідача інформацію про програмне забезпечення, яке використовується для здійснення автоматичного визначення результатів тестування. 
Знання спеціального законодавства було п`ятою вимогою у другому етапі, який проводився у один день з тестуванням. ОСОБА_1 не підтвердив високий рівень знання спеціального законодавства, який він продемонстрував на першому етапі, і отримав від чотирьох членів комісії по 0 балів і один член комісії виставив 2 бали, що у зведеній відомості за п`яту вимогу надало ОСОБА_1   0,40 балів.
Отже, відсутність даних на підтвердження знань Дробітько В.П., що містяться у  документації на програмне забезпечення  та результати ОСОБА_1 у наступному етапі дають підстави для сумніву суду в принципах проведення конкурсу, які закріплені у п.3.8,3.9,3.10 Порядку: надійності та відповідності методів тестування, узгодженості застосування методів тестування, ефективного і справедливого процесу відбору.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Комісією допущено грубі порушення норм Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №246 при проведенні конкурсу, чим порушено основні принципи проведення конкурсу, визначені пунктом 3 Порядку, а також порушення приписів Закону України “Про державну службу”, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.2. ст. 2 КАС України, що призвело до прямого порушення прав та інтересів позивача, як учасника конкурсу.
Доводи апелянтів не спростовують також висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем процедури та порядку проведення спірного конкурсу та суперечать правовій позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №826/13000/18 де зазначено, що правова процедура (fair procedure справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності. Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду. Верховний Суд у цій постанові також вказав, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень.
Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні справи, а саме: позбавлення права на публічний розгляд справи, відсутність процесуального рішення про закриття підготовчого провадження, відсутність ухвали про залучення третіх осіб, виходячи з наступного.
Так, апелянти посилаються на те, що з об`єктивних, поважних причин відповідач не мав можливості забезпечити участь у розгляді справи 03.04.2020 та від третьої особи-2 також було подано клопотання про відкладення судового розгляду від 31.03.2020 з посиланням на введення карантину. Так, посилаючись на статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод апелянт вважає, що порушено право на справедливий суд та публічний розгляд справи. Однак, ні в суд першої інстанції, ні до апеляційних скарг жодних доказів і зокрема витребуваних судом першої інстанції, апелянти не надали та крім іншого залишили поза увагою, що вимоги статті 6 Конвенції передбачають також право на вирішення справи протягом розумного строку.
Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції не залучено до участі в справі третіх осіб ухвалою суду, як на порушення норм процесуального права, оскільки позивач під час подачі адміністративного позову та в подальшому доповненні предмету позову зазначав у якості учасників процесу у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях і Дробітько Вадима Павловича.
Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянтів, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та Дробітько ОСОБА_10 , щодо необхідності залишити без розгляду позовну заяву у даній справі у зв`язку з тим, що результати конкурсу було оприлюднено 28.12.2019 року, на лікарняному позивач перебував з 08.01.20 р. по 16.01.2020р., а позовна заява підписана Савенковим С.М. 24.01.2020 р., тобто через 26 календарних днів, в той час, коли приписами ч. 7 ст. 28 Закону України “Про державну службу”  встановлений 10-денний строк подання скарги на рішення конкурсної комісії з дня оприлюднення результатів конкурсу.
Судовим розглядом встановлено, що перебування позивача у період часу з 08.01.2020 року по 16.01.2020 року на лікуванні (доказом чого є лист тимчасової непрацездатності) завадило останньому своєчасно, тобто у строк до 09.01.2020 року, оскаржити в судовому порядку результати конкурсу.
Строк подачі адміністративного позову з 10.01.2020 року до 24.01.2020 року (8 днів) позивачем формально пропущений. 
Європейським Судом з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» зазначив про те, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Надаючи оцінку причинам пропуску цього стоку, наведеним позивачем, колегія суддів, враховуючи правову позицію, викладену Європейським Судом з прав людини, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для висновку про поважність причин пропуску позивачем строк звернення до суду.
Крім того, відповідно до частини другої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, у даному випадку процесуальні порушення, на які вказують апелянти, не є підставою для скасування рішення, оскільки вказані порушення не вплинули на встановлення фактичних обставин по справі для прийняття обґрунтованого рішення та не призвели до  неправильного вирішення справи по суті.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 76 КАС України  визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України  передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.  72-77,  90,  211 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2  ст.19 КАС України. Такий факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі проведення конкурсних процедур знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог про скасування оскарженого рішення владного суб`єкта при визначенні переможця спірного конкурсу.
З огляду на вищевикладене суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним рішення, а відтак позов підлягає задоволенню.
Позивач просить, зокрема, визнати протиправним і скасувати рішення Голови Фонду Державного майна України про визначення переможцем конкурсу  на зайняття вакантних посад державної служби категорії “Б”, проведеного відповідно до наказу Фонду з кадрових питань (особового складу) від 16.12.2019 № 462-р “Про оголошення конкурсу” на зайняття вакантної посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях Дробітька Вадима Павловича.
Однак до матеріалів справи відповідачем долучено Наказ Голови Фонду державного майна України від 28.12.2019 р. № 491-р, про визначення ОСОБА_1 переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Колегія суддів зауважує, що спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі 816/1229/14).
Отже, з метою ефективного відновлення порушених прав позивача суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин окремі положення норм матеріального права та процесуального Закону, скасував наказ Голови Фонду державного майна України від 28.12.2019 р. № 491-р “Про визначення переможця конкурсу” та наказ Голови ФДМ України № 27-р від 14.02.2020 року, прийнятий за наслідком резолюції незаконного рішення Голови ФДМ України про визначення переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби.
Оскільки під час розгляду справи встановлено обставини незаконної резолюції Голови ФДМ України про визначення ОСОБА_1 переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії “Б”, проведеного відповідно до наказу Фонду з кадрових питань від 16.12.2019 № 462-р та, як наслідок прийняття незаконного наказу Голови ФДМ України №27-р від 14.02.2020 року, то правильним є і висновок суду першої інстанції про те, що ефективним способом відновлення порушеного права в такому разі є скасування Наказу.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року по справі № 520/987/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  24.07.2020 року