Номер провадження: 22-ц/813/4043/20 
Номер справи місцевого суду: 1522/3165/2012
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.07.2020                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Ващенко Л.Г., Громіка Р.Д., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович,
позивач (стягувач) – Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 
відповідач (боржник) – ОСОБА_1 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2019 року у складі судді Домусчі Л.В.,
в с т а н о в и в:
У лютому 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2013 позов задоволений.
На виконання рішення суду 22.10.2013 Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2019 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовлено.
08 лютого 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу на вказану ухвалу, в якій просило її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що копії матеріалів виконавчого провадження, додані приватним виконавцем до подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, підтверджують факт ознайомлення боржника з постановами про відкриття виконавчих проваджень та іншими матеріалами справи, а також факт умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, містять відомості про вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, в тому числі матеріали перевірок майнового стану боржника (акти державного виконавця, відповіді реєструючих та банківських установ, данні державних реєстрів, тощо). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Сторони в судове засідання, призначене на 21.07.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, суд виходив з того, що виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, а лише наявність факту невиконання зобов`язання не є підставою для застосування санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2013 Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.03.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 2 329 236,11 грн.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Статтею 441 ЦПК України передбачено, зокрема, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом". Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань (п. 5 ч. 1 ст. 6).
З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2018 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2013.
Копію постанови 01.11.2018 направлено на адресу боржника ОСОБА_1 та отримано ним 15.11.2018 (а.с. 223). 
23.11.2018 винесено постанову про арешт коштів боржника, які містяться на рахунках в банківських установах.
Відповідно до запитів приватного виконавця згідно з довідкою Пенсійного фонду України боржник на обліку не перебуває.
Згідно довідки Територіального регіонального сервісного центру №5142 за боржником зареєстровані транспортні засоби, а саме: ЛУАЗ 967М, держ. знак НОМЕР_1 ; ЛУАЗ 967М, держ. знак НОМЕР_2 ; ЛУАЗ 967М, держ. знак НОМЕР_3 ; БІАТ, держ. знак НОМЕР_4 . Зазначене майно не знайдено, та постановою приватного виконавця від 02.11.2018 оголошено в розшук.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано майно, а саме: земельні ділянки, нежитлові приміщення №61, №29, №30, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення –майстерня №62/1, розташована за адресою: АДРЕСА_2 та інші, але майно знаходиться у заставі інших банківських установ.
З відповіді з Державної фіскальної служби України вбачається, що у боржника доходів немає.
Згідно відповіді від 20.11.2018 з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради право власності на нерухоме майно в м. Одеса за боржником зареєстровано майно, а саме: земельні ділянки, нежитлові приміщення №61, №29, №30, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення –майстерня №62/1, розташована за адресою: АДРЕСА_2 та інші.
Згідно відповіді з Державної служби України з питань праці, інформація про будь-яке майно зареєстроване за боржником відсутня.
Згідно відповіді з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів будь-яка інформація про боржника відсутня.
Згідно відповіді з Державної прикордонної служби України боржник регулярно здійснює перетинання Державного кордону України.
Відповідно до акту приватного виконавця від 13.11.2018 встановлено, що виходом за адресою місця реєстрації боржника не виявлено. Зі слів сусідів, боржник за даною адресою не проживає. В дверях квартири було залишено виклик на прийом до приватного виконавця, на який боржник не з`явився.
Станом на дату звернення приватного виконавця до суду з поданням боржник до приватного виконавця не з`являвся, вимоги виконавчих документів не виконав, будь- яких дій спрямованих на виконання зобов`язань не здійснював.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення" і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.
У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.
Отже, з огляду на викладене, значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням", означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", як то утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Вирішуючи питання чи є ухилення боржника від виконання зобов`язань свідомим, суд має враховувати комплекс процесуальних дій, які були вжиті виконавцем для виконання рішення суду.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.
Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси не виконується з 2013 року усупереч нормам статті 129-1 Конституції України, якою визначено, що рішення суду є обов`язковим до виконання.
Матеріали справи не містять жодних належних доказів того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії щодо виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, при цьому відсутні також докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду повністю або частково або наявності непереборної сили, що унеможливлює виконання судового рішення.
Натомість, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 не надав пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, не повідомляв про заходи, що вживаються ним з метою його виконання, не надав відомості про доходи та місце роботи, про майно та майнові права, про грошові кошти на рахунках у банках та фінансових установах, не подав декларацію про свої доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє, спільно з іншими особами, тобто не вчинив жодних дій, направлених на забезпечення виконання судового рішення.
В свою чергу, дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що приватним виконавцем вчинено всіх передбачених законом дій для виявлення майна боржника та виконання судового рішення.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, оскільки бездіяльність останнього полягає в умисному, свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків по сплаті боргу, розмір якого становить більше ніж 2 329 236,11 грн.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що сама по собі наявність невиконання зобов`язання не свідчить про ухилення боржника від зобов`язання, є помилковим з огляду на обізнаність боржника про існування відносно нього виконавчого провадження та не вчинення останнім жодних дій, направлених на виконання рішення суду за умови наявності майна, грошових коштів для здійснення подорожей за кордон та відсутності доказів існування об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду повністю або частково або наявності непереборної сили, що унеможливлює виконання судового рішення.
Приписами статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Оскільки право на звернення до суду гарантоване статтею 6 Конвенції, таке право передбачає практичне виконання остаточних судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.
За наведених обставин, ураховуючи ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення про стягнення з останнього значної суми грошових коштів у якості погашення заборгованості, апеляційний суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення подання приватного виконавця.
Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання і наявності правових підстав для його задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2019 року скасувати.
Подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича - задовольнити.
Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 27.12.2012 Приморським РВ м. Одеси, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа на строк до виконання зобов`язань за виконавчим листом №1522/3165/12 від 22 жовтня 2013 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» грошової суми у розмірі 2 332 455,11 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 24.07.2020.

Головуючий: 
                                                                                    
            Судді: