Ухвала
іменем України 
17 вересня 2020 року
м. Київ
Справа № 1-10/11
Провадження №51- 1184 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019  року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 , 
в с т а н о в и в:
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області 
від 23 грудня 2019 року залишено без задоволення заяву адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011  року стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України за нововиявленими обставинами. 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , та потерпілої ОСОБА_4 залишено без задоволення.
Ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області 
від 23 грудня 2019 року про залишення без задоволення заяви адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинамизалишено без змін.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Так, заявниця зазначає, що вирок суду ґрунтується на завідомо неправдивих свідченнях потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, свідок слідча ОСОБА_10 при огляді місця ДТП встановила місце зіткнення автомобілів, однак остання не мала права при огляді місця події визначати місце зіткнення автомобілів; до того ж слідча ОСОБА_10 в якості свідка надала суду завідомо неправдиві показання про те, що водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_5 пояснити причину ДТП не зміг.
При цьому заявниця вказує, що всупереч нормам КПК України, суд першої інстанції не дослідив докази, які сторона захисту вважала за необхідне дослідити.
Заявниця також наголошує на тому, що апеляційний суд безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції і також не дослідив надані стороною захисту докази нововиявлених обставин та не надав належної правової оцінки вказаним порушенням. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до приписів ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2)  скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
При цьому в постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року (провадження № 51-3062км19) міститься висновок щодо застосування п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України, за яким належним засобом доказування штучного створення або підроблення доказів, завідомо неправдивих показань свідка, на яких ґрунтується вирок, в якості нововиявлених обставин, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.
Окрім того, системне тлумачення положень статей 459, 462, 91 КПК України вказує на те, що нововиявленими обставинами є виявлені після завершення розгляду кримінального провадження в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як убачається з копій судових рішень, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи потерпілої ОСОБА_4 були предметом перегляду суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та надав на них мотивовану відповідь, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими.
При цьому апеляційний суд правильно погодився з рішенням суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що наведені скаржником обставини неможливо визнати нововиявленими в розумінні вимог ст.  459 КПК України.
Зокрема, колегія суддів апеляційної інстанції підтвердила висновок суду першої інстанції про те, що обставини, які зазначені у заяві захисника, не є нововиявленими, оскільки не мають усіх передбачених ст. 459 КПК України ознак. 
При цьому наголосила, що не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких умов: їх існування на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.
Колегія суддів касаційної інстанції також погоджується з тим, що наведені потерпілою відомості не можуть визнаватись нововиявленими, оскільки всі вказані нею докази й обставини були предметом оцінки та розгляду у судах першої та касаційної інстанції. Так, показанням свідка ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 поряд із висновками експертиз, у тому числі № 1450/19 від 21  квітня 2010 року, надано оцінку під час судового розгляду, за наслідками якого ухвалено вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011  року стосовно ОСОБА_5 . 
Водночас, апеляційним судом акцентовано увагу й на тому, що факти і докази про те, що потерпілими або свідками надано неправдиві показання під час судового розгляду справи, відсутні. До того ж вказані особи були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
З такими твердженнями погоджується й колегія суддів касаційної інстанції з огляду на висновок щодо застосування п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України, який міститься у постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року (провадження № 51-3062км19), у частині належності засобів доказування штучного створення або підроблення доказів, завідомо неправдивих показань свідка, на яких ґрунтується вирок, в якості нововиявлених обставин.
Окрім того, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, зі змісту заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року вбачається, що заявниця фактично ставить питання про переоцінку доказів у даній справі, що є неприпустимим.
Що ж стосується клопотань сторони захисту та потерпілої сторони, апеляційний суд на це зауважив, що з матеріалів кримінального провадження, в тому числі зі змісту журналів судового засідання, наявних ухвал суду вбачається, що вони були вирішені судом першої інстанції у належному процесуальному порядку.
Будь-яких інших обставин, крім доказів у кримінальному провадженні, з оцінкою яких не погоджується заявниця, які б не були предметом дослідження судами першої та касаційної інстанцій і могли б визнаватися нововиявленими обставинами, заявницею не повідомлено.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, апеляційний суд, залишаючи ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області 
від 23 грудня 2019  року щодо засудженого ОСОБА_5 без змін, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження за її касаційною скаргою слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду 
від 16 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                            ОСОБА_3