КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

       ПОСТАНОВА
     ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №  756/15216/17 Головуючий у суді першої інстанції: Диба О. В.
Апеляційне провадження №: 22-ц/824/720/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р. 
 
17 червня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
Головуючого судді                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                       Невідомої Т.О.,Пікуль А.А.  
при секретарі                                   Гавриленко М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шимко Андрія Олександровича представника ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 липня 2017 року по проспекту  Оболонському, 12 у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . 
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28.09.2017 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»). 
Позивач звернулась до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.
ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» виплатило ОСОБА_2 страхову виплату у розмірі 100 000,00 грн. в межах застрахованого відповідачем ліміту.
Позивач зазначила, що згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальний збиток становить 362 261,09 грн.
З урахуванням висновку судової комісійної авто товарознавчої експертизи від 28 березня 2019 року ОСОБА_2 збільшила свої позовні вимоги та остаточно просила стягнути з ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою в розмірі 288 428, 32 грн., витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 1 500, 00 грн., а також суму сплаченого судового збору  (т.1 а.с. 204-205).
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Шимко А.О. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене з грубим порушенням основних засад судочинства, з порушенням норм матеріального та процесуального права на підставі неправдивого Висновку експертів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 №1834/19-54 від 28 березня 2019 року.
Надання завідомо неправдивого висновку полягало в тому, що судові експерти свідомо та з метою спотворення результатів експертизи на користь позивача визначили матеріальний збиток за формулою, яка не передбачена Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Розрахунок експертами матеріального збитку без врахування фізичного зносу автомобіля призвів до завищення вартості такого збитку на 49 % від вартості замінюваних запасних частин та на величину ВТВ.
Апелянт звертає увагу, що відповідно до розрахунку страховика знос автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_3 складає 49,2 % за час його експлуатації.
Величина втрати товарної вартості КТЗ була розрахована експертами безпідставно,  оскільки досліджуваний КТЗ «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 до 27 липня 2017 року мав аварійні пошкодження від інших ДТП.
Власник автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_3 своїм підписом в Протоколі огляду транспортного засобу № 1515520 засвідчила наявність на її авто слідів ремонту та слідів попередніх ДТП. (т.1, а.с. 67)
Апелянт вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи діяв упереджено по відношенню до сторони відповідача, порушив право на свободу в наданні доказів, ухвалив рішення без повного, об`єктивного та всебічного дослідження доказів, їх достовірності чим порушив принципи судочинства закріплені Конституцією України та ЦПК України.
17 червня 2020 року колегія суддів задовольнила клопотання адвоката Шимко А.О. від 22 травня 2020 року, долучила до матеріалів справи висновок № 2011 судової авто товарознавчої експертизи судового експерта Дикого В.П. 
Відповідно до даного висновку № 2011  розмір матеріального збитку завданого власникові автомобіля «Форд» д.н.з.  НОМЕР_2 в результаті пошкоджень ДТП станом на 31 серпня 2017 року складає  185 223, 72 грн.
В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. 
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2017 року о 19:00 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , по просп. Оболонському, 12 у м. Києві не була уважною при зміні напрямку руху, не впевнилась у безпечності маневру, завчасно не зайняла крайнє положення на проїзній частині, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 (а.с. 36).
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року №756/10488/17 ОСОБА_1 було визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України (т.1 а.с. 71)  
Цивільна відповідальність ОСОБА_1 водія автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн. та нульовою франшизою, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1845633 від 17.11.2016 (а.с. 7).
ОСОБА_2 звернулась до ФОП ОСОБА_5 для проведення оцінки вартості матеріального збитку.
Згідно звіту №1106 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля  «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді станом на 31 серпня 2017 року склала 362 261,09 грн. ( т. 1 а.с. 8-42).
Вартість послуг виконаних робіт ФОП ОСОБА_5 склала 1 500,00 грн. та була оплачена позивачем згідно квитанції №589 від 05 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 35).
 ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»  було відшкодовано позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 100 000,00 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року була призначена судова автотоварознавча експертиза для визначення ринкової вартості автомобіля "Ford Kuga" д.н.з. НОМЕР_2 до отриманих пошкоджень, завданих в результаті ДТП станом на 31 серпня 2017 року, та встановлення розміру матеріальних збитків завданих позивачу в результаті пошкоджень завданих ДТП автомобілю  "FordKuga" д.н.з. НОМЕР_2   внаслідок ДТП  станом на 31 серпня 2017 року. 
Згідно Висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи №1834/19-54 від 28 березня 2019 року ринкова вартість автомобіля  «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 до отримання ним пошкоджень в ДТП станом на 31 серпня 2017 року складала 515 002,06 грн.
Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди станом на 31 серпня 2017 року складала 388 673,22 грн. (а.с.187-194).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу збитки заподіяні в результаті ДТП, та в результаті недостатності страхової виплати здійсненої страховиком, стягнув з відповідача решту суми матеріального збитку у розмірі 288 428.32 грн.
 Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеній нормі процесуального права.
 
Зматеріалів справи вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн. та нульовою франшизою.
Страховик визнав ДТП страховим випадком та виплатив позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за договором, укладеним з відповідачем у розмірі 100 000,00 гривень.
Згідно із висновком судової комісійної судової автотоварознавчої експертизи №1834/19-54 від 28 березня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди станом на 31 серпня 2017 року складала 388 673,22 грн. (а.с.187-194).
Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 100 000,00 грн., у розмірі 288 428,32 грн.
Така позиція суду першої інстанції узгоджується з висновками у Постанові Верховного суду України від 14.09.2016 у справі №6-725цс16 судова палата у цивільних справах про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. 
При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
У пункті 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що експерти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали завідомо неправдивий висновок з питань, що були поставлені судом в ухвалі від 06.02.2018 та спотворили результати експертизи на користь позивача.
Висновком експерта вважається докладний опис проведених експертом досліджень, складений у порядку, визначеному законодавством, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові.
Однією з підстав для відхилення висновку експерта є помилка у висновку. 
В загальному вигляді експертну помилку можна визначити як судження експерта або його дії, що не відповідають об`єктивній реальності і такі, що не приводять до мети експертного дослідження, якщо викривлене дослідження і невірні дії екс     перта є результатом добросовісної помилки (тобто мається на увазі неупереджений висновок). 
Це помилки процесуального характеру, які часто супроводжуються виходом експерта за межі його компетенції.
Інша ситуація виникає, коли помилки є недобросовісними (завідомо неправдивий висновок), тобто висновок експерта є таким, що проявляється в свідомому ігноруванні або замовчуванні дослідження суттєвих фактів, об`єктів експертизи, викладеному описанні цих фактів, завідомо невірній їх оцінці тощо.
Причини помилок експертів можуть бути об`єктивними і суб`єктивними. 
Прикладом перших може бути відсутність науково-дослідної методики, без якої експерт ніяк не зможе зробити обгрунтовані висновки, навіть якщо є наявними всі необхідні ознаки для встановлення висновку. Є і такі випадки, коли методика для дослідження існує, але в ній закладені такі недоліки, які унеможливлюють проведення дослідження, або ж, коли експерти помилково використовують не ту методику, яка насправді потрібна, хоча й висновки при цьому були зроблені вірні.
Відповідно до положень ЦПК експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Пункт 2 ч. 7 Порядку рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 № 775/5 закріплює, що підлягають аналізу правильність та обґрунтованість вибору схеми дослідження, методів і методик дослідження, послідовність застосування методів, відповідність сучасному стану методичного забезпечення певного виду судової експертизи.
У Постанові Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 520/8073/16-ц закріплено наступні правові висновки:
- під неясністю висновку експерта слід розуміти нечіткість, розпливчастість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта;
- недостатньо повним є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові обєктів або що не містить вичерпних відповідей на всі поставлені питання.
Однак слід розуміти, що жоден доказ сам по собі не є самостійною підставою для спростування висновку експерта. 
Висновок експерта не є достовірним/належним/допустимим доказом у разі доведення наявності дефекту самого висновку, а саме наявність одного (або декількох) із зазначених моментів:
- необгрунтованості, неповноти або його неясності;
- факт вирішення експертом правових питань чи питань, які виходять за межі його спеціальних знань;
- вирішення експертом питань щодо обставин, які не є предметом доказування;
-призначення та проведення експертизи, складання висновку експерта з порушенням чинного законодавства України.
Таким чином, слід розуміти, що оскільки достовірність/належність/допустимість висновку експерта - це обставина, що має значення для вирішення справи, то дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність «дефектів» висновку експерта, є доказами у справі.
З метою нівелювання висновку експертизи та призначення додаткової або повторної експертизи сторона не позбавлена можливості скористатись інститутом рецензування висновків судових експертів, порядок здійснення якого затверджений наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 № 775/5.
Законодавчо визначено процедура та можливість оскарження результатів судової експертизи з метою виправлення добросовісних помилок експерта чи скасування завідомо неправдивого висновку.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що висновок експертів  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не оскаржено з підстав його неправдивості чи помилковості.
Доказів про те, що висновок експертів є недостовірним, неналежним та недопустимим в матеріалах справи немає.
Доводи апелянта про те, що розрахований експертами  матеріальний збиток без врахування фізичного зносу автомобіля призвів до завищення вартості такого збитку на 49 % від вартості замінюваних запасних частин та на величину ВТВ, колегія суддів не приймає враховуючи наступне.
Відповідно до п. 5.5. Методики проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, (яка затверджена Наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003  № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції
№ 137/5/2732 від 08.12.2004 № 1335/5/1159 від 24.07.2009), під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; установити пробіг за одометром; зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Експерти КНДІСЕ проводили судову автотоварознавчу експертизу на підставі даних наданих експерту по акту огляду транспортного засобу та відповідно до Методики проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зокрема п. 5.5.
Колегія суддів вважає, що висновок експертів є зрозумілим, чітким, заснований на дослідженні всіх наданих експертам об`єктів, містить вичерпні відповіді на всі поставлені судом питання. Наданий представником відповідача висновок судової автотоварознавчої експертизи № 2011 не спростовує висновок експертів КНДІСЕ.
Стосовно доводів апелянта про те, що досліджуваний КТЗ «Форд» д.н.з.  НОМЕР_2 до 27 липня 2017 року мав аварійні пошкодження від інших ДТП, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 , ст. ст. 77-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів вивчивши матеріали справи, враховуючи доводи представника відповідача прийшла до висновку, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на встановлення факту, що досліджуваний КТЗ «Форд» д.н.з.  НОМЕР_2 до 27 липня 2017 року мав аварійні пошкодження від інших ДТП.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи, що матеріали справи не містять будь яких належних та допустимих доказів про те, що за участю автомобіля «Форд» д.н.з.  НОМЕР_2 були вчинені інші ДТП (довідки з Поліції про вчинення ДТП за участю автомобіля ФОРД д.н.з. НОМЕР_2 ), колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що досліджуваний КТЗ «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 до 27 липня 2017 року мав аварійні пошкодження від інших ДТП.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що власник автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_3 своїм підписом в Протоколі огляду транспортного засобу № 1515520 засвідчила наявність на її авто слідів ремонту та слідів попередніх ДТП не може бути допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи діяв упереджено по відношенню до сторони відповідача, порушив право на свободу в наданні доказів, ухвалив рішення без повного, об`єктивного та всебічного дослідження доказів, їх достовірності чим порушив принципи судочинства закріплені Конституцією України та ЦПК України.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантоване право судового захисту, згідно якого права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є:
1) верховенство права;
2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом;
3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;
4) змагальність сторін;
5) диспозитивність;
6) пропорційність;
7) обов`язковість судового рішення;
8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;
9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом;
10) розумність строків розгляду справи судом;
11) неприпустимість зловживання процесуальними правами;
12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до матеріалів справи представник відповідача, під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, знайомився з матеріалами справи (т. 1, а.с.123, 204) заявляв клопотання про  призначення судової автотоварознавчої експертизи (т.1 а.с. 134-135), про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, подавав відзив (т.1 а.с. 62-65), долучав до матеріалів справи копії адвокатських запитів (т.1 а.с. 131, 181).
Колегія суддів вважає, що не має підстав для висновку про упередженість суду першої інстанції до сторони відповідача, враховуючи, що під час судового розгляду відповідач та його представник користувались своїми процесуальними правами на власний розсуд,  порушень судом першої інстанції норм процесуального чи матеріального права не встановлено.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають правильність висновків не спростовують, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката Шимко Андрія Олександровича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова може бути оскаржена протягом 30 днів до Верховного Суду з підстав визначених в ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26 червня 2020 року.

 Головуючий                                                                                 Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                             Т.О. Невідома

                                                                                                       А.А. Пікуль