ПОСТАНОВА 
Іменем України

17 червня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 391/369/19
провадження № 22-ц/4809/576/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Черненка В. В., 
за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І., 

учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області (суддя Мумига І. М.) від 08 січня 2020 року, 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати недійсним спадковий договір від 22 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Компаніївського нотаріального округу Солодовою Людмилою Анатоліївною.

Свою вимогу позивач обґрунтовував тим, що на початку грудня 2018 року він, від імені свого батька - ОСОБА_3 , який потребував лікування, звернувся до фермерського господарства «Компаніївський Агролан» з проханням виплатити гроші по договору оренди землі за 2020 рік, але отримав відмову на своє прохання. Згодом у батька з`явилася велика сума грошей, але він почав зловживати алкогольними напоями, а лікування відкладав. Після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач дізнався про існування спадкового договору, та договору користування земельною ділянкою (емфітевзису). На підставі договору емфітевзису, який укладений на 99 років, ОСОБА_3 отримав 300000 грн. Позивач вважає, що його батько фактично був змушений до укладення цих договорів через те, що він перебував у тяжкому моральному та фізичному стані, мав переломи хребців, між хребцеву грижу, отримав хірургічне лікування перелому стегнової кістки у 2017 році, не міг самостійно рухатися, зловживав алкогольними напоями, неодноразово втрачав пам`ять. Позивач вважає, що зміст спадкового договору та договору емфітевзису його батьку був невідомий. Він також вважає, що його батько в момент укладення договорів не усвідомлював значення своїх дій (п. 1 ст.225 ЦК України) і діяв під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах (п. 1 ст. 233 ЦК України). Окрім цього, розпоряджаючись своїм майном, батько не врахував інтересів інших членів сім`ї (ст. 59 Сімейного кодексу України). Позивач також звернув увагу суду на те, що ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за спадковим договором.

Короткий зміст рішення суду

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області (суддя Мумига І. М.) від 08 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання спадкового договору недійсним відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на те, що волевиявлення ОСОБА_3 на укладення спадкового договору було вільним та відповідало його волі. Договір укладений сторонами з метою реального настання правових наслідків. Позивачем не доведено, що на час укладення договору його батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оскільки за життя ОСОБА_3 , як сторона договору, не оспорював його, то позивач не може посилатися в обґрунтування своєї вимоги на те, що сторона діяла під впливом тяжкої обставини.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовну вимогу.

Доводи апеляційної скарги полягають, зокрема, у тому, що суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам цієї справи, а саме рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що він ніколи не вимагав визнання недійсним спадкового договору на тій підставі, що його нібито, укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним. Натомість, суд не дослідив письмові докази у справі, які вказують, що на час укладення договору ОСОБА_3 перебував у тяжких обставинах через поганий стан свого здоров`я. Та обставина, що нотаріус роз`яснив сторонам договору норми законодавства не спростовує доводів позивача про дефект волі його батька під час укладення правочину. Суд не дав оцінки доводам позивача про те, що ОСОБА_2 не виконувала свої зобов`язання за спадковим договором. 

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачка ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу у якому заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги позивача. Вона вважає, що позиція позивача цій справі цілком ґрунтується на припущеннях.

Позиції сторін, висловленні у судовому засіданні

Позивач підтримав свою апеляційну скаргу та додатково суду пояснив, що він не стверджує, що його батько не усвідомлював значення своїх дій або був нездатний керувати ними. Навпаки, він усвідомлював свої дії, але перебував у тяжкому емоційному стані, через свою фізичну хворобу, що негативно вплинуло на його рішення укласти спадковий договір. 

Відповідачка повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник – адвокат Захарченко І. В. не визнав вимоги апеляційної скарги. Він висловив думку про безпідставність тверджень позивача. 

Суд першої інстанції встановив такі обставини справи:

28 листопада 2017 року ОСОБА_3 була здійснена хірургічна операція з приводу лікування перелому лівої стегнової кістки. 

16 липня 2018 року було здійснено комп`ютерна томографія поперекового відділу хребта ОСОБА_3 , якою встановлено наявність патологічних переломів тіл хребців 3 – 4 ст на фоні дифузного стеопатозу, дегенеративні дифузні зміни, спондилоартроз поперекового відділу, протрузї дисків, грижа. 

У вересні 2018 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні. 

22 грудня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровградської області Солодовою Л.В., про що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій вчинено запис за № 1345. 

Згідно з умовами цього договору ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 після своєї смерті у власність земельну ділянку площею 7,4404 га, що розташована на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3522883800:02:000:0218 для сільськогосподарських потреб та з цільовим призначенням ведення сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка становила 275044,00 грн. Натомість на набувача покладаються такі обов`язки: у разі необхідності забезпечити відчужувача медикаментами та проводити лікування; після смерті відчужувача провести його поховання. Відчужував уповноважив здійснювати контроль за виконанням набувачем обов`язків за договором ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок хронічної серцевої недостатності та ішемічної хвороби серця помер ОСОБА_3 .

05 лютого 2019 року приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Солодовою Л.А. відкрита спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.6).

ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та спадкоємцем першої черги за законом.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Звертаючись до суду, позивач, посилаючись на норми ч. 1 ст. 225 та ч. 1 ст. 233 ЦК України, обґрунтовував свої вимоги тим, що ОСОБА_3 в момент укладення спадкового договору не усвідомлював значення своїх дій і діяв під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах. 

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1302 ЦК України передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Договір являється різновидом правочинів і на нього поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути спростована в судовому порядку. 

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За життя ОСОБА_3 недієздатним не визнавався.

Для визначення наявності стану, в якому особа не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. 

Позивач, хоча і посилався на те, що на час укладення оспорюваного договору його батько не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, але, як він пояснив суду, ОСОБА_3 не страждав на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо, що могло б позбавити його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У справі відсутні докази, які вказують на наявність таких обставин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦК України призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Однак, у цій справі жодна із сторін такого клопотання не заявляла.

Позивач, як особа на яку покладено обов`язок доказування обставин, якими обґрунтовано позов, не просив суд першої інстанції про призначення експертизи, хоча суд роз`яснив йому його процесуальні права та обов`язки. 

В апеляційній скарзі він також не просив суд про призначення експертизи. 

Інших доказів на підтвердження цих обставин позивач не надав.

Ба більше, він пояснив суду, що не має сумнівів у тому, що його батько свідомо уклав спадковий договір, але під впливом тяжкої для нього обставина, яка вплинула на його здатність об`єктивно оцінювати негативні наслідки укладення такого договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову, заявленого з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. 

Щодо висновків суду першої інстанції в частині позову, заявленого з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, то суд апеляційної інстанції виходить з такого. 

Згідно із ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Крім того, позивач має довести, що оспорюваний правочин вкладений на невигідних для потерпілого умовах.

Позивач вказав, що такою тяжкою обставиною для ОСОБА_3 була його хвороба опорно-рухового апарату, на лікування якої він не мав достатніх коштів.

Суд не має достатніх спеціальних знань та інформації для оцінки тяжкості хвороби батька позивача. Однак, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять даних про наявність у ОСОБА_3 інвалідності, його немічність, або гостру потребу у сторонньому догляді. 

У справі відсутні відомості про наявність у нього потреби у дорогому лікуванні, проте, як вбачається із змісту п. 10 спадкового договору від 22 грудня 2018 року, ОСОБА_3 укладаючи спадковий договір бажав отримувати від ОСОБА_5 у майбутньому та при необхідності медикаменти і відповідне лікування, а також бути похованим нею при настанні його смерті.

Враховуючи, що він мав дітей та дружину і міг розраховувати на отримання від них такої допомоги, але вирішив укласти спадковий договір з чужою людиною, можна зробити висновок, що це був його свідомий і вільний вибір. 

При цьому не можна вважати доведеним, що ОСОБА_3 був вимушений на укладення такого договору саме через потребу у лікуванні так, як він являвся пенсіонером і отримував пенсію (а. с. 156), а ще маючи у власності земельну ділянку він уклав з іншою особою договір емфітевзису від 22 грудня 2018 року на підставі якого отримав плату в сумі 300000 грн, що підтверджується змістом п. 10 договору емфітевзису (а. с. 19 – 20) й поясненнями позивача, а отже твердження останнього, що його батько був вимушений укласти спадковий договір під тиском хвороби є непереконливим. 

Крім того, суд не вбачає підстав вважати, що спадковий договір був укладений ОСОБА_3 на невигідних для нього умовах так, як позивач не довів наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду відчужувачу. 

Стверджувальний позивачем факт невиконання відповідачкою умов спадкового договору не має істотного значення для вирішення питання про недійсність договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргумент апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви та не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08 січня 2020 року без змін.

 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. І. Мурашко

В. В. Черненко