Постанова
Іменем України
 
17 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 308/2703/14-ц
провадження № 61-42329св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач - ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Термодім»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Джуги С. Д., Мацунича М. В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ - «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю «Термодім» про солідарне стягнення боргу.
Позовна вимога мотивована тим, що 24 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - «Промінвестбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 64/22-07, за умовами якого ЗАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого за договором про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року 
є ТОВ «Кредитні ініціативи», надав позичальнику кредит у сумі 92 000,00 доларів США, а позичальник взяв на себе зобов`язання повертати кредит щомісячно 
у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною договору та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом.
24 грудня 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Термодім» укладено договір поруки № 601/12-07, відповідно до умов якого останній поручається за виконання  ОСОБА_1 взятих зобов`язань за кредитним договором 
№ 64/22-07.
Банк свої зобов`язання виконав, а позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, чим спричинив виникнення боргу, який станом на 26 січня 2014 року складає: 1 408 668,10 грн, з яких 729 228,09 грн - заборгованість по тілу кредиту, 435 511,63 грн -  заборгованість по відсоткам, та 243 928,38 грн - заборгованість по пені, яку позивач просив стягнути солідарно з  ОСОБА_1 і ТОВ «Термодім» та судові витрати у справі.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 вересня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» солідарно з ОСОБА_1 
і ТОВ «Термодім» заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 
2007 року № 64/22-07 у розмірі 1 408 668,10 грн, з яких борг за сумою кредиту 729 228,09 грн, борг за відсотками 435 511,63 грн, пеня 243 928,38 грн, а також 
3 654,00 грн - судового збору. 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 
2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 вересня 2014 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що суди не звернули уваги на заяву позичальника про застосування позовної давності та не з`ясували, які суми підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів від дня, коли відбулося порушення строку сплати. 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року провадження в справі в частині вимог, пред`явлених ТОВ «Кредитні ініціативи» до поручителя ТОВ «Термодім», закрито з підстави, передбаченої пунктом 
1 частини першої статті 205 ЦПК України, оскільки ці вимоги не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Закриваючи провадження у справі до ТОВ «Термодім» суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини виникли на підставі правочину укладеного між юридичними особами, тому ці вимоги не можуть розглядатися 
в порядку цивільного судочинства.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року позов 
в частині вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , задоволено, стягнуто 
з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 
24 грудня 2007 № 64/22-07 у розмірі 1 408 668,10 грн, з яких борг за сумою кредиту - 729 228,09 грн, борг за відсотками - 435 511,63 грн, пеня - 
243 928,38 грн, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 3 654,00 грн судового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав установленим та доведеним факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком у розмірі, зазначеному у позовній заяві. 
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду в частині позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ТОВ «Термодім» про стягнення боргу до суду першої інстанції.
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що 16 лютого 2009 року за домовленістю сторін була змінена валюта зобов`язання з долара США на гривню, були змінені інші умови кредитування, непогашена частина кредиту 
в сумі 91233,34 дол. США була конвертована у гривневий кредит у сумі 
684 250,05 грн під 14 % річних, датою надання якого було визначено 16 лютого 2009 року. Доводи позивача про те, що кредитне зобов`язання не змінилося 
і продовжує існувати в іноземній валюті, оскільки позичальник не подав заяву на отримання кредиту в національній валюті та не отримав кредиту в гривні, не можуть бути враховані, оскільки суперечать змісту чинного додаткового договору від 16 лютого 2009 року.
За договором про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року 
ТОВ «Кредитні ініціативи» як новий кредитор за кредитним договором від 
24 грудня 2007 року № 64/22-07 набув право вимоги щодо непогашеної суми заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 78 583,45 дол. США станом на 17 грудня 2012 року. Банком не наведено обґрунтування та не надано доказів щодо фактів і обставин, які б підтверджували правомірність визначення боргу за кредитом станом на 26 січня 2014 року в розмірі 91 233,34 дол. США. Борг за сумою кредиту є базою для визначення і нарахування заборгованості за процентами та пенею, а оскільки база нарахування в розмірі 91 233,34 дол. США не знайшла належного підтвердження, то не може бути визнаний належним і розрахунок боргу за процентами та пенею. За наданим розрахунком неможливо встановити, за який саме період та за якою процентною ставкою і в яких відповідних сумах нараховувалася заборгованість за процентами.
Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не може заперечуватися, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком.
Аргументи учасників справи
У серпні 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не спростував доведений в суді першої інстанції факт видачі банком та отримання 
ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 92 000,00 дол. США через касу банку, невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, передбачених договором про іпотечний кредит у строк, встановлений цим договором, та заборгованість у сумі 1 408 668,10 грн й неправильно розтлумачив договори та додаток до договору відступлення прав вимоги, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення у справі. 
Рішення суду апеляційної інстанцій оскаржується в частині позовних вимог 
ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, тому в іншій частині справа в касаційному порядку не переглядається.
Відзивів іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
13 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк» правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 64/22-07 згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі -  92 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків 11,0 % на рік, з кінцевим терміном повернення 23 грудня 2027 року.
Згідно пунктів 2.4., 2.5. договору про іпотечний кредит встановлено, що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною цього договору. Кредит надається для придбання та добудови житлового будинку.
Відповідно до пункту 3.4. зазначеного договору, у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи з процентної ставки в розмірі 15% річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до пунктів 3.2. і 3.3. договору.
Відповідно до пункту 5.3.2. банк має право вимагати від позичальника незалежно від строку погашення кредиту сплати в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентів за користування ним, суму неустойки і збитків у випадках зокрема, якщо позичальник не виконав у строк свої обов`язки за договором щодо повернення кредиту та/або сплаті процентів, порушив графік погашення заборгованості за кредитом тощо.
Сторони встановили відповідальність позичальника за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом у вигляді пені від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, яка нараховується щоденно, а також у вигляді штрафу в розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу (пункт 6.2. договору).
Згідно з пунктами 6.5., 6.9. договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 15 % річних від простроченої суми згідно частини другої статті 625 ЦК України.
Строк позовної давності сторонами встановлено тривалістю у 10 років.
Відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1) борг за кредитом належало сплачувати щомісячними платежами по 383,33 дол. США, проценти за ставкою 11 % річних ? протягом 240 місяців щомісячними платежами із динамікою їх зменшення відповідно до погашення боргу починаючи 
з 859,51 дол. США на початку загального періоду і закінчуючи 3,24 дол. США 
в кінці цього періоду.
На забезпечення виконання умов кредитного договору 24 грудня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк»та ТОВ «Термодім» укладено договір поруки №601/12-07, згідно з умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 24 грудня 2007 року №64/22-07 та разом з боржником нести солідарну відповідальність перед кредитором.
16 лютого 2009 ЗАТ «Промінвестбанк» і ОСОБА_1 уклали договір № 30/64-09 про внесення змін та доповнень до договору про іпотечний кредит № 63/22-07 від 24 грудня 2007 року, яким виклали відповідні положення договору в новій редакції, зокрема:
пункт 2.1. - банк надає кредит шляхом відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії у сумі, еквівалентній 1 386 746,77 грн (ліміт кредитної лінії), на умовах, передбачених цим договором (кредитним договором) та договорами про внесення змін та доповнень до нього, але для кожного виду валют ліміт кредитування не може перевищувати:
91 233,34 дол. США,
684 250,05 грн.
З 16 лютого 2009 року ліміт кредитної лінії складає 684 250,05 грн та встановлюється тільки в національній валюті;
пункт 2.2. - за користування кредитом встановлюється процентна ставка 
в розмірі:
13,0 % річних за кредитом, наданим в доларах США;
14,0 % річних за кредитом, наданим в гривні;
пункт 2.4. - погашення кредиту здійснюється позичальником у відповідності до графіку (додаток № 1), який є невід`ємною частиною даного договору про внесення змін і доповнень;
пункт 3.1. доповнили абзацами такого змісту: сторони домовились, що кредит буде надано в національній валюті… після підписання цього договору, укладення договорів про внесення змін до договорів забезпечення, передбачених пунктом 4.1. цього договору, не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника письмової заяви на отримання кредиту в національній валюті, заяви на переказ іноземної валюти для направлення на рахунок 
№ 22332550206595/840 для погашення кредиту; загальна сума заборгованості за кредитом у всіх видах валют у перерахунку в гривню за курсом Національного банку України на поточний день не може перевищувати встановлений ліміт кредитування;
пункт 3.2. доповнили абзацом такого змісту: нарахування банком процентів за користування кредитом в національній валюті починається з дати його видачі готівкою позичальнику (або перерахування коштів) безпосередньо 
з позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом…; проценти нараховуються та сплачуються у тій валюті, у якій надано кредит;
додаток № 1 (графік погашення кредиту) сторони виклали в новій редакції, відповідно до якої кредит у сумі 684 250,05 грн (ліміт кредитування), що 
є еквівалентом 91 233,34 дол. США, належало погашати однаковими щомісячними платежами в розмірі 3 014,30 грн, у цьому додатку сторони зазначили 16 лютого 2009 року як дату надходження кредитних коштів;
додатком № 2 до договору від 16 лютого 2009 року № 30/64-09 є Умови надання кредиту та розрахунок реальної вартості кредиту, якими сторони погодили, серед іншого, що датою надання кредиту є 16 лютого 2009 року, датою повернення кредиту - 23 грудня 2027 року, сума кредиту - 684 250,05 грн, номінальна процентна ставка - 14 % річних, погашення основної суми кредиту - 3 014,30 грн щомісячно.
Сторони визначили, що цей договір набуває чинності з дня його підписання 
і є невід`ємною частиною договору про іпотечний кредит від 24 грудня 2007 року № 64/22-07.
17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договором забезпечення, за якими банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за договором про іпотечний кредит від 24 грудня 2007 року №64/22-07. Відповідно до зазначеного договору покупець (ТОВ «Кредитні ініціативи») набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.
06 лютого 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслали ОСОБА_1 та 
ТОВ «Термодім» вимогу про досудове врегулювання спору, яким повідомили про перехід прав кредитора від банку до товариства та поставили вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та відсотків.
Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 січня 2014 року за кредитним договором утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку 
у позичальника наявна заборгованість у розмірі 1 408 668,10 грн, з яких: 
91 233,34 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 26 січня 2014 року складає 729 228,09 гривень - заборгованість за кредитом; 54 486, 63 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 26 січня 2014 року складає 435 511,63 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 243 928,38 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яка нарахована за період 
з 26 квітня 2013 року по 26 січня 2014 року. 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження 
№ 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 
(2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору 
в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 
(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Згідно змісту статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило 
є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так 
і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). 
Згідно вимог пункту 1 частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та 
в порядку, що встановлені договором. 
Установивши, що між сторонами укладено кредитний договір, який не виконує позичальник, суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення 
з позичальника основного боргу за кредитом.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, суд апеляційної інстанції не спростував установлені судом першої інстанції обставини щодо розміру основного боргу за кредитом та не врахував, що за договором відступлення прав вимоги позивач набув усі права по кредитному договору, а не лише щодо непогашеної суми поточної заборгованості за кредитом в розмірі 
78 583,45 дол. США станом на 17 грудня 2012 року; не встановив обставин, які 
б свідчили про виникнення між сторонами відносин кредитування 
в національній валюті або зміни валюти зобов`язання (перекредитування) відповідно до умов договору № 30/64-09 від 16 лютого 2009 року про внесення змін та доповнень до договору про іпотечний кредит № 63/22-07 від 24 грудня 2007 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі 
№ 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які 
є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України 
і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Зробивши помилковий висновок про недоведеність вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, апеляційний суд не перевірив наданий позивачем розрахунок (розрахунки) заборгованості в частині нарахування процентів за користування позичальником наданими йому коштами, враховуючи визначення у кредитному договорі різних процентних ставок, як за правомірне користування коштами, так і в разі прострочення зобов?язань. Від вирішення цих питань залежить і правильність нарахування заборгованості за пенею.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанції постановлене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати оскаржене судове рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції 
в частині позовних вимог про стягнення процентів і пені, а в частині стягнення боргу за кредитом ? залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 411, 413, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової Палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.
Постанову апеляційного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року 
в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 729 228,09 грн боргу за кредитом залишити в силі.
Передати справу № 308/2703/14-ц в частині позовних вимог Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко 
 
                                                                                      І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук