ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006332 пров. № А/857/5250/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В., 
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року (прийняту у м. Львові суддею Костецьким Н.В.; складену у повному обсязі 02 квітня 2020 року) про заміну одного заходу забезпечення позову іншим в адміністративній справі № 1.380.2019.006332 за позовом державного реєстратора Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - державне підприємство "Національні інформаційні системи", товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕНДГРУП", товариство з обмеженою відповідальністю "ПММ-ЗАХІД" про визнання протиправними і скасування наказів,

                                                   В С Т А Н О В И В :

Державний реєстратор Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1. звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства юстиції України, у якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати протиправними і скасувати накази Міністерства юстиції України від  08.11.2019 за №№ 3464/5, 3466/5 "Про скасування реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в частині анулювання їй доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Представник позивача адвокат Лилик В.В. звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про заміну заходу забезпечення позову  (вх. № 17392), у якій просив суд замінити заходи забезпечення позову шляхом:
- повного зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 3464/5 від 08.11.2019 "Про скасування реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в частині анулювання доступу державному реєстратору Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
- повного зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 3466/5 від 08.11.2019 "Про скасування реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в частині анулювання доступу державному реєстратору Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою суду від 26.12.2019 заяву про забезпечення позову задоволено частково. Представник позивача подав цю ухвалу до Львівського регіонального державного підприємства "Національні інформаційні системи", проте така ухвала не виконана; доступ відповідно до ухвали не відновлено в спосіб, який визначено в ухвалі. 
20.01.2019 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ДП "Національні інформаційні системи" подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, оскільки у ДП "Національні інформаційні системи" відсутня можливість для поновлення доступу державному реєстратору Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Зазначає, що законодавством і програмними засобами забезпечення ведення Єдиного державного реєстру передбачена лише повне поновлення доступу відповідного суб`єкта  до Єдиного державного реєстру. Відтак, представник позивача вказує, що оскільки третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ДП "Національні інформаційні системи" не виконало ухвалу про забезпечення позову, в спосіб визначений судом, з причин, які були викладені третьою особою в клопотанні про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, просить задовольнити заяву про заміну заходу забезпечення позову.
Зазначає також, що державний реєстратор Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1. прийняла від юридичних осіб документи для проведення реєстраційних дій, проте в оскаржуваних наказах питання про передачу на розгляд суб?єкту державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у державного реєстратора Міністерством юстиції України не вирішувалось, що суперечить положенням Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Вказане свідчить про існування очевидних ознак порушення прав та інтересів державного реєстратора, так як не вирішення Міністерством юстиції України питання про передачу на розгляд суб?єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді державного реєстратора, створює реальну загрозу притягнення позивача до юридичної відповідальності за порушення порядку та строків розгляду заяв про державну реєстрацію, що не були розглянуті на час прийняття рішення про анулювання доступу до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.           

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року заяву про заміну одного заходу забезпечення позову іншим задоволено.
Замінено захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі № 1.380.2019.006332, а саме: зупинено дію наказів Міністерства юстиції України від  08.11.2019 за №№ 3464/5, 3466/5 "Про скасування реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в частині анулювання доступу державному реєстратору Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржило Міністерство юстиції України, яке вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права; висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно; тому просило ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних наказів є предметом розгляду при вирішенні цієї адміністративної справи по суті позовних вимог, а тому задоволенням заяви суд першої інстанції фактично вирішив спір по суті заявлених позовних вимог, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.
Зазначає, що суд в цій ситуації має виходити із наявності обставин, викладених у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Разом з тим, позивач не навів достатніх доказів з приводу викладених у заяві обставин.

Представник позивача адвокат Лилик В.В. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Клопотання мотивоване введенням на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, через що він позбавлений можливості прибути в це судове засідання. Враховуючи важливість цієї справи та продовженням дії карантину, просить суд відкласти розгляд цієї справи на іншу дату.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що це клопотання не може бути задоволене з таких підстав.

Рекомендаціями Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020) встановлено особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

На період установлених на території України карантинних заходів Восьмий апеляційний адміністративний суд здійснює розгляд справ у звичному режимі (але з певними обмеженнями); забезпечено доступ учасників справи до суду, в тому числі і шляхом надіслання та приймання процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (в т.ч. письмових пояснень, відзивів, доказів тощо) засобами поштового та електронного зв`язку, про що повідомлено на офіційному сайті суду.

Також представники можуть скористатися можливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до частини четвертої статті 195 КАС України, згідно якої під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19); можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

При цьому колегія суддів апеляційного суду також враховує й те, що явка представника не визнана судом обов`язковою, що апеляційний суд вже відкладав розгляд справи.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Тобто, публічно-правовий спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.

Клопотань про продовження терміну розгляду справи від сторін не надходило, а відтак суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів частини другої статті 309 КАС України, позбавлений процесуальної можливості продовжити строк розгляду цієї справи за власною ініціативою.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
У протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково колегія суддів враховує, що з урахуванням приписів частини п`ятої статті 44 КАС України вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

А відповідно до частини другої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно зі статтею 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування є як у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог та прийняття законного та обгрунтованого судового рішення. Таким чином, є можливим апеляційний розгляд справи у відсутності учасників справи (їх представників).
А відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призведе до порушення права осіб на доступ до суду, правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції та порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо граничних строків розгляду апеляційних скарг.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення заяви про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала від 26 грудня 2019 року про забезпечення позову не може бути виконана в частині анулювання доступу державному реєстратору Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в межах надання доступу до реєстраційних дій у реєстраційній справі № 1_415_000047_38 для проведення реєстраційної дії "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах" юридична особа товариство з обмеженою відповідальністю "Динамо - Інвест", та у реєстраційній справі №1_415_023631_50 для проведення реєстраційної дії "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов?язані зі змінами в установчих документах" юридична особа товариство з обмеженою відповідальністю "Шольц-Транс".

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, з таких підстав.

Відповідно до статті 151 КАС України, якою визначено види забезпечення позову, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У абзаці другому пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» вказано, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, а також запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 155 КАС України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач не навів достатніх доказів на обґрунтування поданої заяви та належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також неможливості захисту прав, свобод та інтересів без зміни заходу забезпечення позову.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов?язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

При розгляді апеляційної скарги та перегляді заяви про заміну одного заходу забезпечення позову іншим суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для заміни заходу забезпечення адміністративного позову відповідно до статті 155 КАС України, а підстави, які навів позивач, а саме: неможливість закінчення реєстраційних дій по реєстраційних справах, матеріали яких знаходяться в неї та невиконання ухвали про забезпечення позову та порушення прав, свобод та інтересів позивача у зв`язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки крім неї в Мостиській районній державній адміністрації Львівської області працює ще один державний реєстратор, на розгляд якого можуть бути передані не закінчені нею реєстраційні справи. 
Також позивач не надала жодних доказів щодо звернення до Міністерства юстиції України чи його підрозділів у сфері державної реєстрації з питань про передачу цих справ чи про надання роз`яснень процедури закінчення чи передачі цих справ. 

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач не навела переконливих підстав для зміни заходу забезпечення адміністративного позову, не подала суду належних та допустимих доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, неможливості або ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що замінюючи захід забезпечення позову у спосіб визначений позивачем, суд фактично без дослідження обставин справи вирішить заявлені у справі позовні вимоги до закінчення розгляду справи по суті, з відповідними наслідками, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Відповідно до частини першої статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норм матеріального права, що відповідно до статті 317 КАС України є підставою для її скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись статтями 229, 150, 151, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року про заміну одного заходу забезпечення позову іншим в справі № 1.380.2019.006332 скасувати.

У задоволенні заяви адвоката Лилика Василя Васильовича про заміну одного заходу забезпечення позову іншим в справі № 1.380.2019.006332 за позовом державного реєстратора Мостиської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - державне підприємство «Національні інформаційні системи», товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕНДГРУП», товариство з обмеженою відповідальністю «ПММ-ЗАХІД», про визнання протиправними і скасування наказів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 17 липня 2020 року.