П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/12421/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Семенюк Микола Миколайович  
Суддя-доповідач -  Кузьменко Л.В.   
23 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьменко Л.В. 
суддів:  Совгири Д. І.  Франовської К.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року  (рішення ухвалене суддею Семенюком М.М. 21 лютого 2020 року в м.Житомир в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, що підлягає видачі у разі звільнення з військової служби, передбаченої Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 на день виключення його зі списків особового складу військової частини;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно ОСОБА_1 , передбаченої Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2019 № 27 про вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас, в сумі 21491, 96 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористане речове майно.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести у повному обсязі виплату нарахованої ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі згідно норм забезпечення за час військової служби у сумі 21491,96 грн згідно з довідкою №27 від 24.09.2019.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи. Зокрема, звертає увагу суду апеляційної інстанції про недотримання позивачем строків звернення до суду в цій категорії справ.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2019 №23 (а.с. 14) звільнений з військової служби у запас за пунктом "б" статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з 29.01.2019 виключений зі списків особового складу частини.
При звільненні позивачу не виплачена компенсація за неотримане речове майно, а тому 11.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою від 08.11.2019 про виплату компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби (а.с. 16).
До клопотання додав довідку від 24.09.2019 (а.с. 15)
Листом від 10.12.2019 №1/1831 позивача повідомлено про невиплату грошової компенсації у зв`язку з відсутністю на момент звільнення позивача його рапорту про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, відсутністю в наказі про звільнення розміру визначеної компенсації та з підстав на день звернення позивача з заявою статусу військовослужбовця у останнього. 
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність у позивача права на грошову компенсацію за неотримане речове майно, а відповідач приймаючи оскаржуване рішення, діяв поза межами чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до статті першої Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною першою та другою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Положеннями пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Вказане свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Отже, аналіз норм Закону №2011-XII,  приписів пункту 242 Положення №1153/2008 в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі за текстом - Порядок №178).
Цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Згідно пункту 2 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Згідно із п.п.3, 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Абзацами 1,3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Судами встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не була виплачена компенсація за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
Також судом першої  інстанції встановлено, що позивач 08.11.2019 року звернувся до керівництва Військової частини НОМЕР_1 із заявою про компенсацію неотриманого речового забезпечення та на яку отримав відповідь військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2019 року №1/1831, згідно з якою він не має права на отримання при звільненні компенсації неотриманого речового забезпечення, оскільки заяву про виплату компенсації позивачем на момент звільнення з військовї служби не подано.
Щодо доводів відповідача про порушення строку звернення до суду колегія суддів виходить з такого.
Колегія суддів вважає, що саме із листа військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2019 року №1/1831 позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся 19 грудня 2020 року, а отже в межах строку встановленого нормами статті 122 КАС України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.07.2020 року у справі №240/11529/19.
Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України» вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості та підставності позовних вимог, які підлягають задоволенню.
Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  23 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьменко Л.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Франовська К.С.