ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 серпня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2585/19
Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/822/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - суддіп - Бобрової І.О.,
суддів -  Висоцької Н.В.,  Шитченко Н.В.,  

сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю  «АЛЛО»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої грошової суми, 

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Прилуки, 

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції - 22.04.2020,
  
                                               У С Т А Н О В И В:  

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «АЛЛО»,  в якому просила розірвати договір купівлі-продажу від 16.02.2019, укладеного між нею та відповідачем, стягнувши на свою користь з останнього кошти, які були сплачені за товар в сумі 9999 грн, а також понесені по справі судові витрати. 
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що придбаний у відповідача товар не відповідає заявленим характеристикам і є непридатним до використання. вказувала, що відповідач при продажі велосипеду надав їй недостовірну інформацію про продукцію і фактично ввів її в оману, що призвело до придбання нею продукції, яка не має потрібних їй споживчих властивостей, та в добровільному порядку відмовляється задовольнити її вимоги. 

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу електровелосипеда ROVER Vintage Lady Brushed alu від 16.02.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АЛЛО», стягнуто з ТОВ «АЛЛО» на користь ОСОБА_1 9999 грн в рахунок повернення сплаченої грошової суми за придбання електровелосипеда ROVER Vintage Lady Brushed alu, 3768 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, 6225 грн витрат на правничу допомогу, а також на користь держави 768,40 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції. Позивач вважає, що її позов задоволений повністю, а не частково. Не згодна позивач з рішенням суду в частині не повного відшкодування їй судових витрат на правничу допомогу. Скаржниця посилається на те, що розподіл судових витрат не відноситься до предмету позову, тому незаконним є висновок суду щодо часткового задоволення позову. Не погоджується скаржниця також із рішенням суду в частині зменшення суми судових витрат на правничу допомогу, що стягуються з відповідача, вважаючи, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони, на яку покладається обов`язок доведення не співмірності витрат. 

В апеляційній скарзі ТОВ «АЛЛО» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Скаржник посилається на те, що позивач знехтувала своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повернення товару протягом 14 днів, оскільки звернулась із заявою про повернення коштів за придбаний товар через 41 календарний день. Відповідач наполягає на тому, що вся необхідна інформація та характеристики про придбаний позивачем товар містяться на сайті продавця, позивач мала можливість ознайомитись з інформацією про товар заздалегідь. В описанні товару жодним чином не зазначено, що велосипед може рухатися без асистування педалями за рахунок мотору. Позивач, після огляду товару прийняла рішення отримати такий товар та сплатити за нього грошові кошти, чим підтвердила свою згоду на отримання товару належної якості, в належному стані та з тими характеристиками, які її влаштовували. Позивачем не надано доказів її звернення до магазину з проханням роз`яснити принцип роботи придбаного товару та відмови останнього в такому роз`ясненні. Скаржник наполягає на тому,  що ТОВ «АЛЛО» була надана вся необхідна та достовірна інформація про придбаний позивачем товар. Відповідач вважає, що з врахуванням висновків експертизи, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 8, а не 9 Закону України «Про захист прав споживачів». Скаржник заперечує стягнення на користь позивачки вартості експертизи, вважаючи, що ці витрати повинна нести сама позивачка.  Не погоджується відповідач із рішенням суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню На адресу відповідача не було направлено заяви про стягнення таких витрат із доказами в їх обґрунтування. Розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послух та виконаних робіт. Оскаржуване рішення не містить посилань на документи, які підтверджують надання послуг та їх оплату.    

У письмовому відзиві відповідач ТОВ «АЛЛО» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що на адресу відповідача не направлялось жодного документу, який підтверджує понесені позивачем витрати на правничу допомогу. Про такі витрати відповідач дізнався виключено з оскаржуваного рішення. Відповідач вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «АЛЛО» позивачка не скористалася.
  
Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
  
Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
   
Зазначеним вимогам судове рішення суду частково не відповідає.

Ухвалюючи рішення про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, сплачених за придбаний товар, суд першої інстанції виходив з того, що придбаний позивачкою у відповідача електровелосипед не відповідає технічним характеристикам відповідного електровелосипеда, розміщеного за сайті відповідача. Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходив з того, що заявлена до стягнення сума в розмірі 12 450 грн не є співмірною  із складністю справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціною позову, тому мають компенсуватися частково в розмірі 6225 грн.
    
Колегія суддів частково не погоджується із зазначеними висновками суду, з огляду на наступне. 

Судом встановлено, що 16.02.2019 ОСОБА_1 придбала в магазині «АЛЛО», розташованого у м.Прилуки по вул.Київська, буд.170, електровелосипед ROVER Vintage Lady Brushed alu, вартістю 9999 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 16.02.2019 (його фотокопія на а.с.7).   
29.03.2019 ОСОБА_1 направила директору ТОВ «АЛЛО» заяву, в якій просила повернути їй кошти чи обміняти електровелосипед ROVER, придбаний 16.02.2019, зазначивши, що він не влаштовує її як електровелосипед, оскільки він не їде від акумулятора (фотокопія заяви на а.с.8).

Листом від 15 квітня 2019 року представник ТОВ «АЛЛО» повідомив ОСОБА_1 про те, що магазин не має законних підстав для задоволення вимоги про повернення грошових коштів або обміну товару, оскільки закінчився передбачений ч.1 с т. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» 14-денний строк для обміну товару. 

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звертаючись до суду, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що на офіційній сторінці магазину «АЛЛО» в мережі Інтернет вона отримала інформацію, що електровелосипед марки ROVER Vintage Lady Brushed alu дозволяє рухатися за допомогою акумулятора, не крутячи педалі, що і стало підставою для прийняття рішення про покупку даної моделі електровелосипеда. Даний товар вона купувала як подарунок на ювілей свого батька, який є особою з інвалідністю (а.с.15). Проте після покупки даного товару виявилося, що відповідач надав їй як споживачу недостовірну інформацію про продукцію і ввів її в оману, що спричинило придбання нею продукції, яка не має потрібних їй споживчих властивостей.    

Відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. 

Отже, розірвання договору може бути наслідком ненадання інформації у разі, якщо відсутність такої інформації спричинила придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, або неможливість використання придбаної продукції.

Наявність таких наслідків позивачем доведена.

Згідно  із ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Інформація про продукцію повинна містити назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;  дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання;  відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;  позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;  дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;  дату виготовлення;  відомості про умови зберігання;  гарантійні зобов`язання виробника (виконавця);  правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;  строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Стосовно продукції, яка підлягає обов`язковій сертифікації в державній системі сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію.
Стосовно продукції, яка за певних умов може бути небезпечною для життя, здоров`я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов`язаний довести до відома споживача інформацію про таку продукцію і можливі наслідки її споживання (використання).
Нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.
Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

На підтвердження надання недостовірної інформації позивачка надала скриншот інтернетсторінки відповідача, де останній в обзорі товару  - електровелосипеда ROVER Vintage Lady Brushed alu, розміщеного на офіційному сайті ТОВ «АЛЛО» у мережі Інтернет, вказав: «Мы хотим представить вам неуловимую возможность прекратить крутить педали… Модель ROVER Vintage работает благодаря электрическому двигателю с пониженным уровнем шума. Питается от литиевой батареи Samsung (36V), которая находится в сумке возле багажника. Установлен LCD дисплей, который вымеривает метры, показывает скорость движения, имеет USB подключение. Максимальный вес, который может выдержать устройство составляет 100 килограмм. Заряда аккумулятора хватит примерно на шесть часов езды…» (а.с.11). 

Посилання відповідача на ч.3 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі зобов`язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ця норма визначає дії споживача перед початком експлуатації товару. Спір же між сторонами виник з приводу надання недостовірної інформації під час покупки товару. 

Згідно з висновком судової експертизи Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 січня 2020 року за №5017/19-24, технічного стану транспортного засобу вбачається, що механічна складова рульового керування, ходової частини, системи гальм електровелосипеда ROVER Vintage Lady Brushed alu заводський номер LS17020084 на момент експертного дослідження знаходяться у технічно справному функціонально придатному стані. Силова мережа електровелосипеда ROVER Vintage Lady Brushed alu заводський номер LS17020084 на момент огляду знаходиться у технічно несправному частково функціонально придатному стані. Несправність даного електровелосипеда полягає у неможливості його експлуатації згідно Інструкції користувача в режимі руху 1-2-3-4-5 передачі. Оскільки мотор-колеса електровелосипеда працює в режимі «допомоги при ходьбі», то несправність силової електромережі двоколісного транспортного засобу могла виникнути як в його датчику Холла так і контролері. Не виключено, що зафіксовані несправності можуть бути усунуті проведенням відповідних налаштувань зазначених складових силової мережі. Встановлення остаточних причин виникнення несправності електровелосипеда потребує спеціального обладнання та фахівців відповідного вузького профілю і в рамках даного дослідження не проводилася. Електровелосипед марки ROVER Vintage Lady Brushed alu заводський номер LS17020084 не може бути використаний як транспортний засіб, який дозволяє рухатися без асистування педалями, оскільки такий режим руху не передбачений заводом-виготовлювачем (а.с.79-88).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).  
Згідно з частинами першою-другою статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.
Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  
Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частини перша, друга статті 673 ЦК України). 
Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. 
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України). 
Частиною другою статті 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. 
Відповідно до статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
За змістом частин другої, третьої статті 680 ЦК України, якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку. 
Частинами першою, третьою статті 700 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди.

Аналогічні положення, як зазначено вище, містяться в пункті 1 частини сьомої статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів".

За змістом ч.9 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.
    
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право ОСОБА_1 на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, було порушено і спричинило придбання нею продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей. 

Посилання відповідача, як на підставу заперечення позовних вимог, на пропуск позивачем строку, встановленого ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» для повернення товару, не може бути прийнято до уваги, оскільки ця справа належить до категорії справ про захист прав споживачів щодо отримання недостовірної інформації про продукцію, враховуючи, що придбаний позивачкою товар не відповідає технічним характеристикам, розміщеним продавцем на офіційній сторінці магазину в мережі Інтернет. Отже спір обґрунтовано підлягав вирішенню на підставі п.1 ч. 7 ст.15, а не ст. 9  Закону України «Про захист прав споживачів». 

З огляду на викладене, апеляційна скарга ТОВ «АЛЛО» в частині задоволення позову ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Доводи скаржниці ОСОБА_1 щодо її незгоди з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову є слушними і такими, що підлягають задоволенню. 

Відповідно до п.2, 22 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ17.10.2014  № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відшкодування чи розподіл судових витрат не стосується суті спору. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

З огляду на вказане вище з резолютивної та мотивувальної частин рішення суду від 15.04.2020 слід виключити посилання на часткове задоволення позову. Позов ОСОБА_1 , виходячи з мотивувальної частини рішення , задоволений повністю.
  
Що стосується судового рішення в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та проведення експертизи, то колегія суддів приходить до наступного висновку. 

  Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та ті, що пов`язані із проведенням експертизи (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у справі був адвокат Фесик І.А., який діяв на підставі ордеру серії ЧН № 032623 від 29.08.2019 (а.с.66), що виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 02.07.2019. Оскільки копія даного договору від цієї дати до справи не приєднувалася, у суду відсутня можливість з`ясувати визначений сторонами порядок оплати послуг. 

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивачки 15.04.2020 надано договір про надання правничої допомоги від 20.03.2019, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 15.04.2020, акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 20.03.2019 (а.с.118, 121). Копії даних документів стороні відповідача не направлялися. 

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Вказане відповідає правовому висновку висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 при розгляді справи № 755/9215/15-ц.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27.06.2018 при розгляді справи № 826/1216/16 також зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 

Як зазначено вище, позивачка та її представник не надали суду документів, що свідчать про оплату гонорару. Заява про залучення цих документів до закінчення судових дебатів у справі стороною позивача зроблено не було.

З огляду на відсутність доказів понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу підстави для їх стягнення у суду були відсутні. Апеляційна скарга відповідача в цій частині є ґрунтовною і тому підлягає задоволенню. Натомість, в зазначеній частині апеляційна скарга відповідачки підлягає відхиленню.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат за проведення експертизи, то в цій частині рішення є законним і обґрунтованим. Понесені витрати підтверджені квитанцією від 02.12.2019 (а.с.116). Актом здачі-приймання висновку судового експерта на а.с.88 підтверджується розрахунок даної суми. З огляду на задоволення позову в повному обсязі та положення ст. 141 ЦПК України, стягнення вказаної суми в повному обсязі є вірним. Доводи апеляційної скарги ТОВ «АЛЛО» в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.1 та 4 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене вище, рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України. Оскільки позов ОСОБА_1 задоволений, резолютивна та мотивувальна частини рішення на підставі ч.4 ст.376 ЦПК України підлягають зміні шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин посилання на часткове задоволення позову ( абзац другий мотивувальної частини на сторінці два, абзац перший резолютивної частини на сторінці п`ять ) .

Підстави для розподілу судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції відсутні через фактичне залишення рішення суду першої інстанції по суті спору незмінним. 
  
  Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.3, ч.4, 381-384, 389 ЦПК України,  
                                 
                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО»  - задовольнити частково. 

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин посилання на часткове задоволення позову.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року в частині стягнення з ТОВ «АЛЛО» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу - скасувати, відмовивши у стягненні  цих витрат в сумі  10 450 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

  
Судді Чернігівського апеляційного суду   
                                                                                          І.О.Боброва

                                                                                          Н.В.Висоцька 
             
                                                                                          Н.В.Шитченко   

                                                       Повний текст складений 10.08.2020.