Постанова
Іменем України
 
04 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 524/7048/15-ц
провадження № 61-2684св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця  Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алвіга»», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний виконавець Скрипник Володимир Леонідович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 липня 2019 року у  складі судді Предоляк О. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Абрамова П. С., Бондаревської С. М.,

 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ  «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 20 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту в  іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 113 670 доларів США, строком до 19 листопада 2017 року. У подальшому до кредитного договору вносилися зміни щодо строків щомісячного погашення кредиту, схеми погашення та кінцевого терміну повернення кредиту.
 
На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 20  листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Боржник належним чином не виконувала взяті на себе договірні зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим у червні 2015 року позивач звертався до боржника із вимогою про її погашення.
 
Враховуючи те, що зазначена вимога залишена ОСОБА_2 без виконання, вона належним чином не виконала взятих на себе договірних зобов`язань зі сплати заборгованості за кредитом, станом на 11 серпня 2015  року виникла заборгованість за кредитним договором у  розмірі 74 244,76 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 38 580,99 грн.
 
Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 244,76 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 38 580,99 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст судових рішень
 
Справа розглядалась судами неодноразово.
 
Заочним рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від  01 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. 
Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 суму боргу з  повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 20 листопада 2006 року в розмірі 74 244,76 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 38 580,99 грн.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за вищезазначеною адресою, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує взятих на себе зобов`язань з погашення заборгованості за кредитом та сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, а у банку виникло право стягнення зазначеної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука  від 01 грудня 2016  року заяву ПАТ «УкрСиббанк» про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником задоволено. Замінено боржника - ОСОБА_1 на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алвіга» (далі - ТОВ «Алвіга») у виконавчому провадженні з  примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року.
 
Постановляючи ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що в процесі виконавчого провадження встановлено, що право власності на предмет іпотеки - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло від ОСОБА_1 до ТОВ «Алвіга» на підставі договору купівлі-продажу від  21  листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В.
 
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ  «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у  задоволенні позову. В іншій частині заочне рішення залишено без змін. 
Ухвалу суду першої інстанції від 01 грудня 2016 року про заміну сторони виконавчого провадження скасовано та відмовлено у задоволенні зазначеної заяви. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у  задоволенні зазначених позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що на порушення вимог процесуального законодавства до участі у справі не залучено всіх заінтересованих осіб, зокрема ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_6 , оскільки 21 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Алвіга» укладений договір купівлі-продажу приміщення нотаріальної контори на АДРЕСА_1 , договір посвідчено нотаріально та відповідні відомості внесені в Єдиний державний реєстр прав на нерухоме майно. Крім того, 21 листопада 2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою  О.  В. зареєстровано договір іпотеки зазначеного приміщення нотаріальної контори, який укладений між ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_6 . З урахуванням зазначених обставин також скасована ухвала суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження. 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду про стягнення з   ОСОБА_2 кредитної заборгованості не оскаржувалося до апеляційного суду, а тому не було предметом його перегляду.
 
Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року касаційну скаргу ПАТ  «УкрСиббанк» задоволено частково. Заочне рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
В іншій частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не залучив до участі у справі ТОВ «Алвіга», яке ще до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі придбало у ОСОБА_1 предмет іпотеки - нежитлове приміщення нотаріальної контори загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також ОСОБА_6 , якій під час розгляду справи в суді першої інстанції передано в іпотеку зазначене нежитлове приміщення на підставі договору іпотеки від 21 листопада 2015 року, тобто суд ухвалив рішення, яке стосується прав та інтересів осіб, які не були залучені до участі у справі, що позбавило їх можливості здійснення захисту своїх прав та надання суду відповідних доказів.
 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року, позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено.
У рахунок погашення заборгованості перед АТ «УкрСиббанк», яка виникла за договором про надання споживчого кредиту № 11079707000 від 20 листопада 2006 року в розмірі 74 244,76 доларів США та пені в розмірі 38 580,99 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 782959253104 за ОСОБА_5 .
Встановлено спосіб реалізації вищевказаного нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача виникло право на задоволення вимог за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статей 12, 33, 41  Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, укладеного банком зі   ОСОБА_1 , оскільки вимоги позивача про погашення кредитної заборгованості добровільно відповідачами не виконані.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_5 просив суд скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року, ухвалити у справі нове рішення про відмову ПАТ «Укрсиббанк» у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» та статей 330, 388 ЦК України, не врахувавши, що між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсиббанк» відсутні будь-які договірні правовідносини.
Спірне приміщення нотаріальної контори ОСОБА_5 придбав з електронних торгів у межах процедури реалізації арештованого майна, встановленої законодавством України, він є добросовісним набувачем вказаного майна, на момент відчуження цього майна відомості про його обтяження іпотекою були відсутні. Таким чином, це майно не може бути витребуване відповідно до статті 388 ЦК України. 
Апеляційним судом не були враховані правові висновки, викладені у  постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3537/17, правовідносини в якій є подібними до справи, що переглядається у  касаційному порядку.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу № 524/7048/15-ц із суду першої інстанції.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» заперечувало проти доводів ОСОБА_5 , зазначивши про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
20 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є  ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 113 670,00 доларів США, строком до 19 листопада 2017 року. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно із умовами кредитного договору відбувається з  01 до 10 числа кожного місяця. У подальшому до договору вносилися зміни щодо строків щомісячного погашення, схеми погашення кредиту та кінцевого терміну повернення кредиту.
 
10 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки погашення кредиту з 01 до 25 числа кожного місяця. 04 лютого 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж у розмірі 1 203,55 доларів США. День сплати ануїтетного платежу - 04 числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 20 листопада 2021 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 20 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в  іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу приміщення нотаріальної контори, посвідченого 07 листопада 2001 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. і  зареєстрованого в БТІ в книзі ОН-1 за № 153, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 16504003.
 
Унаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов`язань та припинення здійснення щомісячних платежів з жовтня 2014 року, станом на 11 серпня 2015 року за кредитним договором виникла заборгованість у  розмірі 74 244,76 доларів США. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 11 серпня 2015 року нарахована в розмірі 38 580,99 грн.
 
З метою врегулювання погашення заборгованості банком направлено 05  червня 2015  року відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимоги про погашення заборгованості, які відповідачами не виконані.
 
21 листопада 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В., продав ТОВ «Алвіга» приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке було предметом іпотеки за договором від 20 листопада 2006 року.
 
Цього ж дня, 21 листопада 2015 року, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. зареєстрований договір іпотеки, укладений між ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_6 , предметом якого є нежитлове приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у справі № 817/872/16, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року, визнано незаконним та скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою приміщення нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_2 , встановленої на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2006 року, АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , номер запису про іпотеку 11801282. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
 
26 січня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ  «Алвіга» та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В., право власності на спірну нерухомість зареєстровано за ОСОБА_7 
 
27 січня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А. М., право власності на спірну нерухомість зареєстровано за ОСОБА_4 
 
11 вересня 2018 року право власності на спірне приміщення нотаріальної контори зареєстровано за ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В.
Приміщення нотаріальної контори придбано ОСОБА_5 з публічних торгів, проведених у виконавчому провадженні, відкритому приватним виконавцем Скрипником В. Л., на виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 11  липня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. на користь ОСОБА_6 .
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 липня 2019  року та постанова Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020  року відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, визначені Законом України «Про іпотеку».
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у  володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
 
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12  Закону України «Про іпотеку»).
 
Відповідно до частини першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Загальні правові підстави визнання правочину недійсним визначені у статті 215 ЦК України. За ступенем недійсності всі правочини поділяються на нікчемні (недійсність яких встановлена законом) та оспорювані (які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов).
 
Частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
 
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), погоджуючись із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і  від  07  листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц, дійшла висновку про те, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір купівлі-продажу від 21 листопада 2015 року був укладений іпотекодавцем ОСОБА_1 без попереднього погодження із іпотекодержателем ПАТ «Укрсиббанк», а тому є нікчемним відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку».
 
Колегія суддів вважає також помилковими аргументи ОСОБА_5 про правомірність набуття ним спірного нерухомого майна у  власність за результатами проведення електронних торгів, оскільки проведення торгів здійснювалось на виконання виконавчого напису нотаріуса щодо нікчемного правочину (договору іпотеки, укладеного між ТОВ  «Алвіга» та ОСОБА_6 ).
 
Під час розгляду цієї справи встановлено судами та не спростовано матеріалами справи правомірність перебування спірного приміщення нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_2 , в іпотеці ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ  «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Зокрема, це підтверджується постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року, яка набрала законної сили 12 квітня 2017 року.
 
За змістом указаної постанови адміністративного суду у справі №  817/872/16  визнано незаконним та скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою приміщення нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_1 , встановленою на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрсибБанк» та ОСОБА_1 .
 
Крім того, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Отже, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.
 
Таким чином, встановивши наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед позивачем за основним зобов`язанням, погашення якої забезпечене дійсною іпотекою, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статей 12, 23, 33 Закону України «Про іпотеку», і дійшли правильного висновку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на користь банку.
 
Апеляційний суд обґрунтовано зазначив про те, що посилання ОСОБА_5 на врахування під час розгляду цієї справи висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), є безпідставними, оскільки предметом спору у вказаній справі є визнання недійсними торгів та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тоді як у  цій справі вирішується питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на виконання простроченого зобов`язання.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким апеляційний суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті ж самі аргументи заявника.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 липня 2019  року та постанова Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

                                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                           Р. А. Лідовець