Постанова 
Іменем України 
15 вересня 2020 р.
м. Київ
 
справа №640/20013/17
провадження № 51-2761 км 20
 
Верховний Суд  колегією суддів другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів:                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
 
за участю:
прокурора                 ОСОБА_5 ,
захисника                 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220490002987, за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки   України, уродженки та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,  
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
 
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року зазначений вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона               25 серпня 2017 року, приблизно о 16 год, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки зі своїм братом ОСОБА_8 , що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи умисел на вбивство  ОСОБА_8 , умисно завдала йому один удар ножем в область грудної клітки зліва, де знаходяться життєво важливі органи, спричинивши тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого. 
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої   ОСОБА_7 внаслідок м`якості та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що у суду не було достатньо підстав для застосуванням ст. 69 КК України. Крім того, прокурор зазначає, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке не відповідає положенням ст. 419 КПКУкраїни. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор ОСОБА_5 вважає касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просить її задовольнити.
 
Захисник ОСОБА_6 заперечує проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюється. 
 
Доводи прокурора про безпідставне призначення  ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, що призвело до м`якості призначеного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
 
За змістом касаційної скарги, прокурор не погоджується з призначеним засудженій ОСОБА_7 покаранням та зазначає про недотримання апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, який залишаючи апеляційну скаргу прокурора в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 419 КПК України своє рішення належним чином не мотивував.
 
Так, відповідно до вимогстатей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
 
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказані вимоги закону  судом дотримано. 
 
За змістом ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. 
 
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у  своєму рішення зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
 
Як видно із вироку, призначаючи  ОСОБА_7   покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженої, яка раніше не судима, вдова, має на утриманні неповнолітню доньку, згідно відомостей служби у справах дітей батьківських прав не позбавлена, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, з 2009 року перебуває на обліку з діагнозом: синдром залежності від алкоголю, офіційно не працює, характеризується негативно за місцем проживання, має захворювання, з приводу якого проходила лікування та була прооперована під час перебування під вартою (т. 2 а.п. 16, 74, 106-107). Також судом враховано обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, наявність на утриманні ОСОБА_7 неповнолітньої дитини 2003 року народження, наявність хвороб, відсутність моральних та матеріальних претензій з боку потерпілої та обставин, які обтяжують покарання, судом не виявлено. З урахуванням зазначеного суд прийшов до висновку про те, що сукупність усіх наведених обставин істотно знижує ступінь суспільної небезпечності вчиненого та дає підстави для призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням      ст. 69 КК України. 
 
Колегія суддів приходить до висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанції при визначенні розміру та виду покарання в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженої  ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин покарання, дані про особу загиблого, який на момент події перебував у стані алкогольного сп?яніння. Призначене засудженій покарання із застосуванням ст. 69 КК України є необхідним й достатнім для виправлення засудженої і попередження вчинення нею нових злочинів, і буде відповідати цілям та меті його призначення. 
 
Переконливих доводів про необхідність збільшення розміру покарання у касаційній скарзі сторони обвинувачення не наведено, а всі обставини, на які він посилається вже були враховані при обранні заходу примусу засудженій, в зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок м`якості, колегія суддів підстав не вбачає. 
 
Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог   ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного  ОСОБА_7   покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України і обґрунтовано залишив її без задоволення. 
 
Постановлена за результатами розгляду апеляції сторони обвинувачення ухвала апеляційного суду,  відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
Тому, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що призначене   ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.  
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                              ОСОБА_3