ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року		Справа № 140/1426/20 пров. № А/857/6664/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Мікули О.І., Старунського Д.М.,
при секретарі судового засідання – Ратушній М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2020 року (суддя Дмитрук В.В., м.Луцьк) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – МОУ) в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, з 18.11.2019, внаслідок травми, пов`язаної із виконанням захисту Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2020 №9 (далі – Комісія, Рішення, Протокол відповідно);
зобов`язати МОУ вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із виконанням захисту Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням вже проведених виплат, пов`язаних із встановленням 5% втрати працездатності та факту подання, усіх документів передбачених законодавством, відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 25.12.2013 №975 (далі – Порядок №975, з врахуванням правової позиції судів України щодо дворічного строку.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити. 
В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, що позиція суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову є помилковою, оскільки до спірних відносин підлягає застосуванню стаття 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII) в редакції, чинній після 01.01.2014, яка не передбачає права на виплату спірної грошової допомоги понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Позивач та третя особа, відзиву на апеляційну скаргу не подали в судове засідання не з`явились та не надіслали своїх представників про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних відносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності. 
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 28.05.2014 по 31.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (далі – АТО), забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО (Донецькій та Луганській областях), що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2014 №7831 (а.с.8).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 польова-пошта (далі – в/ч НОМЕР_2 ) від 31.03.2015 №786 18.08.2014 позивач під час виконання обов`язків військової служби в ході АТО в районі населеного пункту Сауровка Донецької області на кургані Саур-Могила внаслідок артилерійського обстрілу отримав мінно-вибухову травму – вогнепальне сліпе уламкове поранення м`яких тканин шиї зліва, акубаротравматичне пошкодження вух (а.с.9).
30.03.2015 позивача виключено із списків особового складу, що підтверджується витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.03.2015 №70 (а.с.10).
14.04.2015 МСЕК встановила позивачу 5 відсотків втрати працездатності, що підтверджується довідкою від 30.04.2015 серії АГ №0001678 (а.с.11).
У зв`язку з встановленням 5 відсотків втрати працездатності позивачу була виплачена компенсація в розмірі 4263 грн.
18.11.2019 МСЕК встановила позивачу ІІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою від 05.12.2019 серії 12 ААБ №194790 (а.с.14).
Позивач звернувся до МОУ із заявою та підтверджуючими документами про виплату компенсації у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності з врахуванням виплачених сум.
Відповідач Рішенням, оформленим Протоколом, відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки (а.с.16).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 17 Основного Закону передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до положень статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців це, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
В свою чергу, Закон №2011-XII з 01.01.2014 було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI (далі – Закон №5040-VI). Цей Закон застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Так, частинами другою, четвертою статті 16-3 вищенаведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності 14.04.2015; в редакції Закону №5040-VI) визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Предметом спору у цій справі є визначення права позивача на отримання та виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому після визначення відсотка втрати працездатності групи інвалідності (ІІІ) з 18.11.2019. 
Абзацом другим пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
В подальшому Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі – Закон №1774-VIII; набрав чинності з 01.01.2017) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Саме ця норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців. 
З огляду на викладене, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року в справі №240/10153/19 вирішила відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №295/3091/17), 21 червня 2018 року (справа №760/11440/17), 30 вересня 2019 року (справа №825/1380/18) та інших, де його застосовано та на які посилався і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII:
1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
З цього приводу необхідно зазначити, що відповідно до матеріалів справи, позивачу 18.11.2019, після первинного встановлення 5 відсотків втрати працездатності 14.04.2015, встановлено ІІІ групу інвалідності, і на час встановлення даної обставини (18.11.2019) діяли норми Закону №1774-VIII; станом на час встановлення позивачу втрати працездатності без встановлення інвалідності (14.04.2015) діяли обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком.
Відтак, оскільки між подіями встановлення відсотка втрати працездатності (2015 рік) та встановлення групи інвалідності (2019 рік) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
За таких обставин, немає підстав для визнання протиправним та скасування Рішення МОУ про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання останнього вчинити дії щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи відповідно до Закону №2011-XII, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.                                                  Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.                                                  Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 7 серпня 2020 року.