ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4176/18  Номер провадження 22-ц/814/45/20	Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати  з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:   Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Ачкасовій О.Н.
учасники справи:
представник прокуратури – ОСОБА_1 
представник позивача – адвокат Чуфістова Ю.Г. 

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Полтавської області

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2019 року, ухвалене суддею Гудковим С.В., повний текст рішення складено - 01 лютого 2019 року

у справі за позовом  ОСОБА_2 до виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго», Державне підприємство «Укртранснафтопродукт», про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2  звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що 23.04.2008 року на підставі договору міни ОСОБА_2 отримав у власність житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 . Поряд з його домоволодінням знаходиться нежитлова будівля трансформаторної підстанції КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв довжиною 1,3 км. Дана КТП-268 безпосередньо межує з його домогосподарством і від цієї підстанції надходить до його будинку електропостачання, а тому після придбання будинку він вважав підстанцію своєю власністю. Так, 25.04.2008 року ним укладено договір з ПП «Лубниелектромонтаж» з метою забезпечення належної експлуатації електроустановок, а саме ділянку ПЛ-10 Кв довжиною 1,3 км та КТП-10/0,4 №268 за адресою АДРЕСА_1 . У 2016 році на його замовлення ПП «Лубниелектромонтаж» проведено капітальний ремонт КТП-268. 24.09.2018 року ПП «Бюро послуг та консультацій» виготовлено технічний паспорт на трансформаторну підстанцію КТП-268 по вул. АДРЕСА_1 . За увесь час користування КТП-268 ніяких заяв, претензій, скарг не надходило, тобто ним не було порушено право інших осіб на володіння та користування підстанцією. У договір міни від 23.04.2008 року ця підстанція не внесена і документи про право власності на зазначене нерухоме майно відсутні. У той же час, підстанція не рахується на балансі в ЛФ ПАТ «Полтаваобленерго» і в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстрована. При його зверненні до Засульської сільської ради у передачі йому у власність підстанції відмовлено, оскільки дане майно не перебуває на балансі у сільській раді. Позивач просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 область, а саме на нежитлову будівлю – трансформаторну підстанцію КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв довжиною 1,3 км, яка складається з приміщення трансформаторної підстанції, загальною площею 38,1 кв.м., літера по плану А-1; КТП-268, літера по плану Т; огорожі, літера по плану №9; лінії електропередач ПЛ-10 Кв (довжиною 1,3 км).

Ухвалами Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.11.2018 р. та від 11.01.2019 р. залучено до участі у справі ПАТ «Полтаваобленерго» та Державне підприємтсво «Укртранснафтопродукт» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача (а.с. 56, 110).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району, треті особи: ПАТ «Полтаваобленерго», Державне підприємство «Укртранснафтопродукт», про визнання права власності за набувальною давністю - задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: на нежитлову будівлю – трансформаторну підстанцію КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв, довжиною 1,3 км, яка складається з приміщення трансформаторної підстанції, загальною площею 38,1 кв.м., літера по плану А-1; КТП 268, літера по плану Т; огорожі, літера по плану №9; лінії електропередач ПЛ-10 Кв (довжиною 1,3 км).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач довів факт добросовісного відкритого та безперервного володіння нерухомим майном з 2008 року трансформаторною підстанцією,  під час розгляду справи судом не встановлено наявність заяв, претензій, скарг на адресу позивача про порушення останнім право інших осіб на володіння та користування підстанцією, тому позов підлягає задоволенню на підставі ст. 344 ЦК України.

В апеляційній скарзі прокуратура Полтавської області просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, стягнути на користь прокуратури Полтавської області сплачений судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору для участі у справі не залучено орган держархбудконтролю у сфері містобудування, порушення інтересів держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції полягає у тому, що суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, порушив інтереси  останньої. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 263, 264 ЦПК України не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів для задоволення позовних вимог. Визнаючи за  позивачем право власності на нежитлову будівлю - трансформаторну підстанцію КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв, довжиною 1,3 км, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до договору міни від 23.04.2008 позивач набув право власності на домоволодіння, розташоване в  АДРЕСА_1 , при цьому спірне нерухоме майно - трансформаторна підстанція КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10Кв - безпосередньо межує з його домоволодінням, але при цьому право власності на спірну будівлю не зареєстроване. Крім того, за висновком суду першої інстанції, факт безперервного користування спірним майном підтверджується тим, що за замовленням позивача у 2016 році ПП «Лубниелектромонтаж» проведено капітальний ремонт КТП-268, а 24.09.2018 ПП «Бюро послуг та консультацій» виготовлено технічний паспорт на трансформаторну підстанцію КТП-268 по вул АДРЕСА_1 . Відтак, за відсутності осіб, які б претендували на спірне майно, зважаючи на відкритість та безперервність володіння позивачем спірним майном, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Нежитлова будівля трансформаторна підстанція КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв, довжиною 1,3 км є нерухомим майном. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України). За змістом правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-76цс13, об`єктом реалізації може бути нерухоме майно, яке є об`єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об`єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку. 24.09.2016р. складений ПП «Бюро послуг та консультацій» технічний паспорт на трансформаторну підстанцію КТП-268 по вул АДРЕСА_1  не є правовстановлюючим документом на будівлю складу у розумінні ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, з яких можна було б встановити походження спірного майна, його створення. З`ясовано, що право власності на майно, що є предметом спору, вперше зареєстроване позивачем на підставі оскаржуваного рішення. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181149980 від 16.09.2019 р. Тобто позивачем не надано суду належних доказів того, що вказане майно є об`єктом цивільних прав. За змістом ст. 344 ЦК України при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи, а саме: факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння, добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. З листа Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» №01/028 від 17.07.2019р. окремий договір обслуговування нежитлової будівлі не укладався, вказана точка обліку (трансформаторної підстанції КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв, довжиною 1,3 км) включена до договору на постачання електричної енергії з ПАТ «ПОЕ» №941 від 02.12.2008 р. При цьому 07.08.2017р. ДП« Укртранснафтопродукт» направило        повідомлення         до ПАТ «Полтаваобленерго», вихідний номер 02/369, про виключення неналежної точки обліку КТП-268 з договору постачання електричної енергії №941 від 02.12.2008р. Крім цього, згідно листа інспекції Держенергонагляду у Полтавській області встановлено, що між Державним підприємством «Укртранснафтопродукт» та Лубенською філією ПАТ «Полтаваобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії №941 від 02.12.2008р. Згідно додатку №7 до вказаного Договору на балансі ДП «Укртранс нафтопродукт» знаходиться КТП-268, від якої заживлені мешканці с. Піски Лубенського району. Також у Додатку №3 до Договору в наявності точка комерційного обліку «Населений пункт». Прямі договори про користування електричною енергією мешканців, що заживлені від КТП-268 з Лубенською філією ПАТ «Полтаваобленерго» відсутні. Лубенською філією ПАТ «Полтаваобленерго» 19.03.2018р. направлено попередження про припинення постачання електричної енергії від 16.03.2018 №666 з 12.04.2018р., яке ДП «Укртранснафтопродукт» отримало 26.03.2018р., а 17.04.2018р., після проведення оплати, постачання електричної енергії на об`єкт «населений пункт с. Піски» ДП «Уктртранснафтопродукт» було відновлено. Також, на засіданні Інформаційно-консультаційного центру було рекомендовано Засульській сільській раді ініціювати прийняття на свій баланс КТП-268 з подальшою її передачею на баланс ПАТ «Полтаваобленерго». Вказане свідчить про відсутність у позивача по справі безумовної умови набуття права власності - добросовісності заволодіння майном, оскільки договір про постачання електричної енергії № 941 від 02.12.2008р. між ДП «Укртранснафтопродукт» та Лубенською філією ПАТ «Полтаваобленерго» не скасовувався, що судом першої інстанції не взято до уваги при ухваленні рішення. Також дана обставина спростовує позицію відповідача щодо дотримання обов`язкової умови при набутті права власності за набувальною давністю - безперервного строку володіти нерухомим майном протягом десяти років. Укладений 25.04.2008р. ОСОБА_2 договір з ПП «Лубниелектромонтаж» з метою забезпечення належної експлуатації електроустановок, не є належним доказом, який обґрунтовує факт володіння трансформаторної підстанції КТП- 268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв, довжиною 1,3 км. Окрім того, межування трансформаторної підстанції КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв, довжиною 1,3 км, з домогосподарством позивача не є підставою для визнання права власності на нього. Судом першої інстанції не з`ясовано чи не є спірний об`єкт нерухомості самочинним будівництвом, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації на нього права власності, а також докази відведення земельної ділянки під будівництво нерухомого майна, дозволи на його будівництво або декларації про його готовність до експлуатації. 

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.01.2020 р. за клопотанням позивача ОСОБА_2 було зупинено провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду України у касаційному порядку справи №912/2385/18 (щодо здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що згідно договору міни від 23.04.2008 року ОСОБА_2 набув право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 (а.с. 13-17).

Як вбачається з технічного паспорту на нежитлову будівлю (трансформаторна підстанція КТП-268), остання розташована по АДРЕСА_1 і межує з домоволодінням, належним ОСОБА_2 (а.с. 8-12).

Згідно довідок виконавчого комітету Засульської сільської ради від 18.10.2018 р., Лубенської філії «Полтаваобленерго» від 27.08.2018 р. та ДП «Укртранснафтопродукт» від 03.01.2019 р. нежитлова будівля трансформаторної підстанції КТП-268 у них на балансі не значиться (а.с. 23, 20, 97).

Згідно довідки КП «Лубенське МБТІ» від 12.10.2018 р. право власності на будівлю трансформаторної підстанції КТП-268 станом на 29.12.2018 року не зареєстровано (а.с. 21).

Позивач ОСОБА_2 , вважаючи, що будівля трансформаторної підстанції входить до нерухомого майна його домоволодіння, 25.04.2008 року уклав договір з ПП «Лубниелектромонтаж» з метою забезпечення належної експлуатації електроустановок, а саме ділянки ПЛ-10 Кв, довжиною 1,3 км та КТП-10/0,4 №268 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

У 2016 році на замовлення позивача ПП «Лубниелектромонтаж» проведено капітальний ремонт КТП-268 (а.с. 18,19), а 24.09.2018 року в ПП «Бюро послуг та консультацій» виготовлено технічний паспорт на трансформаторну підстанцію КТП-268 по вул АДРЕСА_1 (а.с. 8-12).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є  визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - нежитлову будівлю – трансформаторну підстанцію КТП-268 з лінією електропередач ПЛ-10 Кв довжиною 1,3 км, яка складається з приміщення трансформаторної підстанції, загальною площею 38,1 кв.м., літера по плану А-1; КТП 268, літера по плану Т; огорожі, літера по плану №9; лінії електропередач ПЛ-10 Кв (довжиною 1,3 км).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції  залишив поза увагою вимоги діючого законодавства щодо визнання права власності за набувальною давністю.

Так, по справі вбачається, що позивач ОСОБА_2 ще при укладенні договору міни від 23 квітня 2008 року знав про відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю трансформаторної підстанції КТП – 268 з лінією електропередач ПЛ – 10 Кв (довжиною 1,3 км.), що в свою чергу свідчить про його обізнаність щодо відсутності у нього підстав для набуття права власності на майно у передбаченому законом порядку.

Отже, у даному випадку відсутня така ознака набувальної давності, як добросовісне володіння, що виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Крім цього, по справі вбачається, що 02.12.2008 р. між ВАТ «Полтаваобленерго», що дії за умовами та правилами ліцензій на постачання електричної енергії за регульованим тарифом АБ № 220550 від 09.09.2005 р. та на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами АБ № 220549 від 09.09.2005 р. його структурний підрозділ Лубенська філія (постачальник електричної енергії в особі начальника Лубенської філії) та ДП «Укптранснафтопродукт» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 941 (а.с. 70-77). 

Згідно п.9.1. вказаного договору додатки до цього договору: додаток№1, додаток №2, додаток №3, додаток №4, додаток №4а, додаток №6, додаток №7, додаток №8, додаток №9, додаток №20, а також повідомлення про встановлення договірних величин споживання електричної потужності є невід`ємними частинами цього договору.

З додатку №3 до договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 р. №941, в якому міститься перелік об`єктів і точок комерційного обліку споживачів, знічиться населений пункт с. Піски, із зазначенням місяця установки приладів облік4у – КТП-268(а.с. 78).
У відомості ДП «Укртранснафтопродукти» про фактичні покази розрахункових засобів обліку електричної енергії за розрахунковий період з 17.07.2014 р. по 17.08.2014 р., що є додатком №4 до договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 р., значиться населений пункт с. Піски, як точка приєднання, зазначені попередні показникизасобів обліку 683853 (а.с. 80).

Додатком №6 до договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 р. є однолінійна електрична схема населеного пункт с. Піски, яка підписана начальником Лубенської філії ВАТ «Полтаваобленерго» та генеральним директором ДП «Укртранснафтопродукт» (а.с. 81).

Додатком №7 до договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 р. є акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, складений електропередавальною організацією (основний споживач) - Лубенська філія ВАТ «Полтаваобленерго» та споживачем - ДП «Укртранснафтопродукт», в якому значиться населений пункт с. Піски Лубенського району (а.с. 82-83).

Додатком №8 до договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 р. є розрахунок втрат електричної енергії в мережах, підписаний сторонами договору - начальником Лубенської філії ВАТ «Полтаваобленерго» та генеральним директором ДП «Укртранснафтопродукт», в якому зазначено місце знаходження – с. Піски, розрахункова однолінійна схема містить позначення населеного пункту - с. Піски, ПМ-10кВ, КТП-268 (а.с. 84-85).

Згідно п. 9.4. договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 р. він набрирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008р., договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (а.с. 77).

Матеріали справи не містять доказів того, що договір про постачання електричної енергії від 02.12.2008 р. закінчився чи розірваний, а тому є всі підстави вважати, що він є чинним, це також підтверджується відомістю ДП «Укртранснафтопродукти» про фактичні покази розрахункових засобів обліку електричної енергії за розрахунковий період з 17.07.2014 р. по 17.08.2014 р., що є додатком №4 до цього договору, що вказує на те, що у 2014 році цей договір діяв, а отже, доводи позивача про те, що з 23.04.2008 року він безперервно відкрито і добросовісно володіє будівлею трансформаторної підстанції КТП-268 з лінією передачПЛ-10 Кв не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції не дав належної правової оцінки вказаним вище доказам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів представника позивача відносно необгрунтованого здійснення прокурором у даній справі представництва інтересів держави, то вбачається, що у даній справі прокурор подав апеляційну скаргу на рішення суду, а не позов в інтересах держави. Згідно п.п. 42,47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі №912/2385/18, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії що порушення відповідного провадження. Щоб інтереси держави не залишалися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадження відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

З огляду на викладене, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового рішення про відмову у позові.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

По справі вбачається, що при подачі апеляційної скарги прокуратурою Полтавської області сплачено 13 215 грн. судового збору, у разі відмови у позові, цей збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п.1,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Полтавської області – задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2019 року – скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго», Державне підприємство «Укртранснафтопродукт», про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Полтавської області витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 13 215 грн.

               Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       
       Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош         О. А. Лобов                 В. М. Триголов